Eleki Krónika - 2004. október

Határmenti települések polgármestereinektalálkozója Eleken
2004. október 21-én délelőtt 9 órától igen sokan látogatták meg a Reibel Mihály Művelődési Központot, ahol az Arad-Békés Megyék Határmenti Települései Polgármestereinek soron következő XIX. munkameg- beszélését tartották.
Pluhár László polgármester (mint házigazda) köszöntötte a megjelent vendégeket, külön köszöntötte dr. Pelcsinszki Boleszláv urat, a Megyei Közgyűlés alelnökét, Buza Gábor urat az Arad Megyei Tanács alelnökét, Bognár Levente urat, Arad város alpolgármesterét, Tolnai Péter urat Békés Megye Képviselő-testülete Nemzetiségi és Etnikai Kisebbségi Bizottságának elnökét.
Pluhár László úr köszöntőjében üdvözölte az „új” és „régi” megválasztott polgármestereket, hiszen tudjuk, hogy Arad megyében most folytak a választások. Ezután beszélt Elek város történetéről, történelemben játszott szerepéről, s arról, hogy milyen lehetőségek várnak ránk az uniós csatlakozás után.
Ezt követően dr. Pelcsinszki Boleszláv, a Megyei Közgyűlés alelnöke üdvözölte a megjelenteket. Külön köszöntötte az Arad megyei választásokon győztes polgármestereket. A közös gondolkodás 1995-ben Kevermesen indult. Mára már lényegesen többen vannak; pl. Arad megyéből akkor 9 fő vett részt a tanácskozáson, most 15 polgármester tette tiszteletét. A békés megyeiek száma is 13 főre emelkedett. Az előadó a rendszerváltás előtti időszakról is szólt, amikor a Romániában élők nem fogadhattak külföldi látogatót, nagy pénzzel kellett fizetni a szolgáltatásokért. A határ úgy működött mint a fal, de nehezen leomlott. Nehezen várjuk, hogy a határ 2007-re eltűnjön, és Románia is csatlakozzon a EU-hoz – fogalmazta meg az előadó.
A polgármesterek találkozója nagyban elősegítette az egyéb kapcsolatok kialakulását is, amit számtalan példa is igazol. Érdemes volt belevágni, folytatni kell az évente kétszer megrendezésre kerülő tanácskozást. Az elkövetkező időszakra kívánt sok sikert, további együttműködést.
Ezután Buza Gábor úr, az Arad Megyei Tanács alelnöke vette át a szót.
Magyarország EU-s csatlakozása óta ez az első tanácskozás. Gratulált a megválasztott polgármestereknek. Megítélése szerint sikerült gyümölcsöző kapcsolatokat kialakítani. Jó volt a mai témaválasztás is, ami előbbre viszi a dolgokat. Több olyan tényező van, ami összeköt, mint ami elválaszt bennünket.
Gyarmati Jánosné, Dombegy- ház polgármestere, volt az értekezés további levezetője. Elsőként a Magyar-Román PHARE CBC Közös Kisprojekt Alap 2001-2002 pályázatának ismertetése következett. Téma: közös történelmi emlékeink a Kunhalmokról. Előadásában beszélt arról, hogy törvényjavaslatot adtak be a „kunhalmok” védelméről, védetté nyilvánítása érdekében.
Magyarországon a kunhalmok száma kb. 15.000 darabra csökkent. Települési monog- ráfiák vannak, de egy olyan kiadványt szeretnének kiadni, amit mindenki fel tudna használni a pályázatok elkészítéséhez. A 2004. évi második konferenciát úgy kívánják összehívni, hogy már az eddig elért eredményekről tudjanak számot adni, illetve megbeszélni.
Elmondta, hogy lakóhelyenként 50-100 könyvet kívánnak adni iskoláknak, könyvtáraknak, egyházaknak, stb. Egyéb kiadásban nem fog megjelenni.
Az eddig is érdeklőséfre számító témák után dr. Tóth Albert, a Tessedik Sámuel Főiskola Mezőgazdasági Főiskolai Kar, Tájgazdálkodási Tanszék Tanszékvezető Tanára tartott előadást a kunhalmokról. Az előadást folytatta dr. Hügel Péter, az Arad Megyei Múzeum igazgatója (román nyelven), amiből sajnos nem sokat értettünk.
Dr. Szelekovszki László igen hatásos, szép, esztétikus képes ismertetője még azok figyelmét is a „kunhalmok” felé irányította, akik érdeklődését eddig nem keltette fel ez a csodálatos természeti látvány.
Az előadás után mindenki elmondhatta a véleményét, majd egy igen finom, ízletes ebéddel fejeződött be a találkozó.
Lantos Mihályné

Október 23-a megünneplése
Esős, párás reggelre ébredt a város lakossága. Az ünnepség színhelyén a Polgármesteri Hivatal mögötti téren, a kopjafánál lassan gyülekeztek a résztvevők. A szervező bizottság a rossz időre való tekintettel úgy döntött, hogy az ünnepséget a Művelődési Központ nagytermében tartják meg. Pluhár László polgármester úr mondott ünnepi beszédet, melyben megemlékezett az 1956-os forradalom és szabadságharc résztvevőinek hősiességéről, emberi magatartásáról, történelemben elfoglalt helyéről. Megemlékezett az eleki hősökről is. Köszöntötte az ünnepségen részt vevő Romániából, Bihar megyéből érkezett küldöttség tagjait is. A műsort a dr. Mester György Általános Iskola és a Talentum Művészeti Iskola növendékei adták. A benti ünnepség után a résztvevők elhelyezték koszorúikat a kopjafánál, majd a temetőben megkoszorúzták dr. Mester György sírját, jelképesen lerótták tiszteletüket az eleki ‘56-osok előtt. A koszorúzás után ünnepélyes keretek között átadták az újonnan épített utakat. Az ünnepség közös ebéddel zárult, ahol részt vettek az útépítők, a képviselő-testület tagjai és az intézményvezetők. A polgármester úr megköszönte mindazoknak a munkáját, akik részt vettek a kivitelezésben.
Lantos Mihályné

A Polgármesteri Hivatal által beadott pályázatokról, és a megvalósuló eredményekről...
Bizonyára mindenkinek feltűnt, hogy április óta nagyarányú munkálatok kezdődtek Elek városában. A csapadékvíz elvezetésére nyert pályázat értéke 90 millió forint. A kivitelező részére O.M.S. Hungária Kft Tata, 2004. április 9-én átadásra került a terep. Elek városában a munkálatokat, mint alvállalkozó a békéscsabai BÓLEM Kft. végzi. A beruházó: Békés Megyei Önkormányzat, Békéscsaba. A műszaki ellenőrzésért a Thermal Ber Kft., Békéscsaba, és a KÖVITE Kft, Gyula felel. A munkálatok befejezésének időpontja, határideje: 2005. május 30. Az eleki beruházás érinti a Kétegyházi úti (Zalka u. és Szőlős sor közötti) két záportározó tisztítását, kitakarítását, valamint a WESTEL-toronynál lévő két záportározót. Érinti továbbá a templom és környéke csapadékvíz elvezetését, valamint a főtér aszfaltozását.
Az I. ütem keretében a Kisfaludy, Rákóczi, Pöltenberg u. egy része, a Temető sor, Szőlő sor egy része, túlnyomórészt nyílt vízelvezető árokkal fog elkészülni. II. ütem: Gyulai, Lökösházi, Szent István, Táncsics Mihály, Kiss Ernő, Kossuth Lajos, Ady Endre utcák részterületeit foglalja magába. Itt vegyes, nyílt és zárt csatornák kerülnek kiépítésre előregyártott vb-elemekkel.
Út, járdaépítés
Mindenki örömére ismét gazdagodott Elek város szilárd útburkolattal. Megépült a Temető sor (300 fm), a Leiningen (197 fm), és a Vécsey sor (290 fm) szilárd útburkolata. Az út 3 méter széles, 20 cm vastagságú. A szervező munka nagy részét Bakos Ferenc képviselő úr vállalta. Elmondása szerint mintegy 42 ingatlan tulajdonosát érintette az útépítés, és nagyon szép eredménynek tartja, hogy az ott élők 80%-a együttműködött az elképzelésekkel. Az utak bekerülési költsége 13 millió forint, amiből a lakosok 1,9 millió forintot vállaltak át a képviselő-testület által meghatározott összegben.
Megépült a járda a Szőlő soron is, melynek bekerülési költsége közel 2 millió forint. A beruházás az elmúlt évről áthúzódó volt, de a bizottság nagyon fontosnak tartotta a megépítését. Az építkezést a közmunkások végezték.
A közmunkaprogram 2004-ben kiírt pályázatán – A hátrányos helyzetű emberek foglalkoztatása parlagfű mentesítésre a Gyulai Kistérség településein, közismert nevén Parlagfű-programban Eleken 19 személy lett foglalkoztatva. A kistérségben 50 fő kapott munkát.
A MEH támogatásban részesítette az uniós csatlakozás megünneplésére beadott pályázatokat. Elek városa is nyert 600 ezer forintot, melyet a május 1-jei rendezvényen használtak fel.
Információs technológia az általános iskolákban - PHARE program, közismert nevén a XXI. század iskolája program is támogatást nyert közel 50 millió forint összegben. Ebből az összegből az általános iskola Lökösházi út 17-19. szám alatti épületében a volt könyvtárterem lesz átalakítva informatikai szaktanteremmé, amelyben számítástechnikai eszközök és az oktatást segítő szoftverek lesznek elhelyezve. Csak érdekességképpen említeném, hogy Elek város pályázata részesült a legmagasabb támogatási összegben. A program 2004. szeptember 1-től indult, jelenleg a közbeszerzési eljárás folyamata zajlik.
A PEA pályázatok támogatása révén elkészült a Szennyvízcsatorna-hálózat fejlesztés és a szennyvíztisztító telep bővítése pályázat, melyet a Környezetvédelmi Irányító Hatósághoz nyújtottak be. Formailag a pályázat befogadásra került. Jelenleg a szakmai elbírálás fázisában tartanak. Ha minden az elképzelések szerint alakul, akkor a szennyvíz elvezetésének 5. üteme is megvalósulhat, amely 760 lakóházat érint. Többet, mint az eddig megépített I-IV. ütemben együtt. Az elfogadás esetén a támogatás összege közel 1 milliárd forint lenne.
A másik PEA pályázat keretében az oktatási struktúra fejlesztését célozták meg, Elek - Lökösháza partnerségében, ami Elek városának tanuszoda létesítését és a Polgári Iskola épületének felújítását jelentené. Lökösházán az iskola bővítését célozták meg. A program támogatása esetén a beruházás 250 millió forintot jelentene.
A Dél-Alföldi Regionális Fejlesztési Tanácshoz benyújtott pályázattal az oktatási és szociális intézmények ellátását szolgáló étterem kialakítására közel 50 millió forintot nyertek, melyből megvalósulhat a Semmelweis utcai étkezde kialakítása, a Napköziotthonos Konyhára építve.
Pályázat készült a Gyermekétkeztetési Alapítványhoz, a „Mindenki ebédel” programra, amely révén 15 szociálisan rászoruló gyermek részesülhet hétvégén meleg ételben.
Október 31-én jár le az a PHARE finanszírozású program, amelyben az Eleki Nyugdíjasok Egyesülete partnerként vett részt. Ez a program a Békés megyei nők munkaerő-piaci re-integrációját célozta meg – a fő pályázó a Békés Megyéért Vállalkozásfejlesztési Közalapítvány volt. Ebben a programban 8 eleki tartós munkanélküli vett részt, és közülük 2 személy került be az alprojektbe. A program a házigondozási szolgálat fejlesztését biztosítja a településen élőknek, továbbá a támogatásból megvalósuló beruházások révén az Idősek Klubja és Otthona intézmény műszaki eszközeit bővítették, illetve a Családsegítő és Gyermekjóléti Szolgálatot segítették.
A Szlovák Kisebbségi Önkormányzat egy számítógépet nyert pályázaton.
A Cigány Kisebbségi Önkormányzat, az országosan kiírt pályázaton 1,7 millió forintot nyert, melyből az Eötvös, Cinka, Dankó utcák infrastrukturális fejlesztéséhez járultak hozzá (útépítés házanként 10 ezer forint). 700 ezer forintot a közösségi ház felújítására fordítanak. Pályázatot nyújtottak be a Gazdasági Minisztériumhoz, „Kirekesztődés a munka világából” címmel. Szakmailag a pályázat befogadásra került, mégis elutasították, ezért dr. Vígh Károly úrral közbenjártak a pályázat érdekében. Jártak Teleki Lászlónál, és Kolompár Orbán úrnál is. A cigányságért végzett munkájáért Drágos Józsefnek az Országos Cigány Önkormányzat levélben köszönte meg munkásságát. Elek határán túl is foglalkozik a romák felzárkóztatása ügyével. Békés, Csongrád, Hajdú megyékben is.
December 22-én 35 cigány gyermeknek szereznek maradandó élményt azzal, hogy Budapestre utaznak a központi fenyőfa ünnepségre.
Még számtalan pályázat vár elbírálásra, melyek Elek város fejlődését szolgálják.
a Gyula és Környéke Többcélú Kistérségi Társulás (Gyula, Elek, Kétegyháza, Lökösháza, Újkígyós, Szabadkígyós) az alábbi közös feladat- és hatáskörökben állapodott meg: 1. Közoktatás: pedagógiai szakszolgálati feladatok közül a gyógypedagógiai tanácsadás, korai fejlesztés és gondozás, gyógytestnevelés. 2. Tanügyi igazgatás. 3. Személyes gondoskodás keretén belül házi segítségnyújtás. (Jelzőrendszer bevezetése). 4. Egészségügyi alapellátás: háziorvosi központi ügyeletek létrehozása. 5. Kistérségi területfejlesztési projektek megvalósítása. 6. Útkezelői feladatok: útkezelői nyilvántartások létrehozása és vezetése, útfenntartási feladatok ellátásáról való gondoskodás. 7. Közbeszerzési eljárások közös szervezése és lebonyolítása. 8. Belső ellenőrzési feladatok. Megbeszélés volt az 1., 2., 3., és 8. témakörben. A korai fejlesztés és gondozást Elek vonatkozásában az általános iskola keretében oldják meg. Egy erre a célra szolgáló helyiség felszerelését állja a kistérség, és ehhez kapnak egy 9 személyes buszt. A orvosi központi ügyelet Eleken kívül Lökösházát is el fogja látni. Az ügyelet kap egy új terepjáró gépkocsit. A belső ellenőrzés is működik már, a Gyulai Polgármesteri Hivatal látja el. Reméljük, hogy az erőfeszítések hozzájárulnak egy szebb, gazdagabb település létrejöttéhez, ahol igazán jól érzik magukat a lakosok.
Lantos Mihályné

MEGHÍVÓ
Az Eleki Román Kisebbségi Önkormányzat 2004. november hó 8-án (hétfő) 17 órai kezdettel közmeghallgatást tart. Helyszín: József Attila u. 10. (a kisebbségi önkormányzat székháza). A rendezvényre ezúton is tisztelettel meghívjuk az érdeklődő lakosságot.

Kirándulás Szegedre
A Radványi György Középiskola és Kollégium dolgozói számára szervezett kirándulást az iskola vezetése. 2004. október 16-án este 19 órakor a Szegedi Nemzeti Színházban megtekinthettük a Csárdáskirálynő című operettet. Előtte Hódmezővásárhelyen a Bagoly étteremben megvacsoráztunk (igazán kiváló vacsora és vendéglátás volt), majd megnéztük a felújított szegedi Európa Díjas Kárász utcát és környékét. Mindenki nagyon jól érezte magát, köszönjük az iskola vezetésének és a szervezőknek.
Lantos Mihályné

Madzagfalvi Napok Békésen
Ki tudja, hogy miért maradt a “madzagos békési” titulus az ottlakókra? Talán, mert tudták azt, hogy ha van kéznél egy madzag, azzal annyi mindent meg lehet kötni, oldani, csinálni stb., csak úgy józan paraszti ésszel. Valószínűnek tartom, hogy egy békési helytörténész sokkal többet tudna erről mondani, okoskodásaimnak tehát - úgy vélem - nincs helye.
Mindenesetre azonban meg kell állapítanunk, hogy erényt /pontosabban sikert/ kovácsoltak a hozzájuk ragasztott madzagból, hiszen már hatodik alkalommal rendezték meg 2004. szeptember 10-12-én a Madzagfalvi Napokat, amelyre Krónikánk is kapott meghívást. Programjaikban rendkívül sokszínű rendezvények zajlottak, az óvodásoknak, tiniknek, felnőtteknek, időseknek szólóan egyaránt. Volt benne kiállítások, bemutatók, vetélkedők sora, új létesítmények avatása, átadása, köszöntők, koncertek, lovasverseny, népdalkörök, táncegyüttesek, sportműsorok bemutatása, főzőversenyek, kóstolók, térzenék, tűzijáték, elszármazottak találkzója, vásárok stb, akár csak az elekiek világtalálkozóin. Egy dolgot nem találtam azonban a meghívón: a madzagot. Azt a madzagot, amitől Madzagfalvi Napok lett az egyébként tényleg nagyszerű rendezvénysorozat három napja Békésen. 
T.R.K.

Francia vendégekkel Tokajban
Az eleki Radványi György Középiskola tanári kara, illetve dolgozói a francia vendégekkel együtt közös hétvégi kiránduláson vettek részt Tokaj-hegyalján.
Szeptember 17-én, szombaton 14 órakor az iskola elől indultunk el két busszal. Még ugyanezen a napon megnéztük a Debreceni Egyetemet, majd Nyíregyházán és Tokajon keresztül megérkeztünk Abaújszántóra, ahol az ottani középiskolában a szállásunk is volt, illetve itt is vacsoráztunk.
Másnap megtekintettük a tangazdaságot, ahonnan tovább indultunk Tállyára a borfesztiválra, de még előtte megnéztük a még romos állapotban is gyönyörű boldogkőváraljai várat.
Majd ismét visszamentünk Tállyára /Itt van Európa mértani közepe is!/, ahol is elfogyasztottuk az elekiek által bográcsban megfőzött finom ebédet. Utána a csoport ketté vált, mert a franciák megtekintettek egy közelben lévő francia tulajdonú borüzemet, a csoport másik része azonban ez idő alatt Tállyán maradt, és megnézte a Szent Vince-pincét, amelynek egyik érdekessége az, hogy a temető alatt található.
Ezt egy rövid monoki kirándulás követett. Itt meggyőződhettünk arról, hogy nagyon szépen felújították Kossuth Lajos szülőházát. /Kossuth 1802. szeptember 19-én született Monokon, de mivel evangélikus volt, a szomszédos Tállyán keresztelték meg. Úgy hiszem, ahhoz nem kell külön magyarázat, hogy miért volt mindenki meghatódva, amikor a maga valóságában is láthatta az egykori kormányzó személyes dolgait.
17 óra körül ismét közös program következett Tállyán. Egy másik pincében megvacsoráztunk, illetve megkóstoltuk az ottani borokat. Ezt követően a francia vendégek visszamentek Abaújszántóra, az elekiek azonban előtte még meghallgatták a Republikot a borfesztiválon.
Vasárnap már a tokaji középiskolában reggeliztünk, ahonnan indultunk megnézni az Alföld és a hegyvidék találkozását a Tokaji-hegyről, majd Tokaj belvárosával ismerkedtünk.
Az ebédet már egy nyíregyházi vendéglőben fogyasztottuk el, utána pedig megnéztük a sóstói skanzent, ami nagy meglepetés volt, mert igen gazdag és színvonalas kiállítási anyaggal rendelkezik, de ebbe az utolsó napba még belefért egy rövid debreceni séta is a belvárosban.
Komádin és Gyulán keresztül minden különös probléma nélkül 20 óra körül érkeztünk haza Elekre.
A beszámolómat néhány személyes gondolattal szeretném lezárni: Az iskolánkban vendégeskedő tulle-i tanárok és diákok tényleg jól érezték magukat ezen a hétvégén is. Jó volt látni azt is, hogy sok dolog érdekli őket hazánkból. Természetes az is, hogy főképpen a mezőgazdaság köti le őket, hisz ilyen jellegű iskolából jöttek.
A diákokat kísérő tanárok nagyon nyitottak és barátságosak voltak. Tisztában vannak a nagyobb magyar tragédiákkal, pl. Trianonról ők is elítélően beszélnek, sőt egyikük egy baráti beszélgetés során még bocsánatot kért emiatt! /Mindenki tudja, ezért az egykori francia politika a hibás, a mai ember tehet róla a legkevésbé, de azért ez az imént említet gesztus mégis tisztességes és nem várt volt!/
Az is érdekes volt, hogy a francia tanárok mindegyike beszélt valamilyen szinten angolul, hisz a francia nyelv a II. világháború alatt elveszítette elsőbbségét az angollal szemben. Úgy hiszem, hogy az eleki kollégáik méltó beszélgető társai voltak ilyen szempontból is a franciáknak!
Két évvel ezelőtt még a franciáknak kellett útlevél, ma már hazánk is EU-tag. Végül, de nem utolsó sorban, nagyon szép Tokaj-hegyalja, de nagyon sokat fejlődött Debrecen és Nyíregyháza is.
Remélhetőleg két év múlva ismét francia vendégek érkeznek iskolánkba, mi szívesen látjuk őket akkor is.
Rapajkó Tibor

Az aradi vértanúkra emlékezve
A Radványi György Középiskola tanulóifjúsága 2004. október 6-án emlékezett az aradi vértanúkra, a helyszín az 1848-1956-os emlékmű volt. Most az ott elhangzott beszéd írott változatát tesszük közzé.
Tisztelt Emlékezők! A mai napon van 155 éve annak, hogy Aradon kivégezték a vértanúkat, illetve Pesten az első felelős magyar miniszterelnököt, gróf Batthyány Lajost, de még másokat is. Reméljük, hogy sohasem lesz többé olyan helyzet Magyarországon, hogy embereket azért végeznek ki, mert valamiben más a véleményük, mint a hatalmon lévőknek!
Akkor lehet, hogy úgy tűnt, a vértanúk halála értelmetlen volt, de tudjuk, ez nem így van, mert pl. az osztrák-magyar kiegyezés után valamilyen formában megvalósultak az akkori elképzelések is.
A mai napon is el kell azt mondanunk, hogy pl. ezek az akkori tragikus események abban az Arad vármegyében zajlottak, amelyhez egykoron Elek is tartozott. Jó időben szabad szemmel is láthatjuk a ma Romániához tartozó Zaránd-hegységet, melyhez közel van Világos, de Arad is. Gondoljunk ezekre is, amikor ezeket a nem is olyan távoli hegyeket bármikor is szemrevételezzük!
Nehéz helyzetben van akkor a szónok, ha olyan dolgokról kell beszélnie, amiről már gyakorlatilag mindent elmondtak, ezért én most Márki Sándor /1853-1925/ segítségét kértem, aki szintén kötődik szűkebb hazánkhoz. A jeles történész a szomszédos Kétegyházán született, Eleken keresztelték, Aradon volt középiskolai tanár, majd a kolozsvári és a szegedi egyetem tanára is lett. Sok mindennel foglalkozott, így a szabadságharc történelmével is.
1898-ban, vagyis 50 évvel a forradalom után megjelent egy könyv A modern Magyarország címmel, melynek egyik szerzője szintén Márki Sándor volt. Ebből idéznék most néhány mondatot:
“Október 6-ikán mind a tizenhárman végrehajtották a halálos ítéletet. Kisst, Schweidelt, Lázárt, Dessewffyt a vár mikalakai kapujától jobbra a sáncokban lőtték agyon s estig hagyták őket, temetetlen. Azután a sáncokban ásták el holt testeiket. A többit az újaradi út második hídjától balra eső térségben várta a bitó: egy sorjában kilenc. Pöltenberg nyitotta meg a sort, Török, Lahner, Knezics, Nagy, Leiningen, Aulich, Damjanich, folytatták s Vécsey rekesztette be.”
A vértanúk mindegyike halála előtt mondott valamit, amit az utókor is megőrzött, mint pl. Márki is: “Azt hittem,- vágott oda Damjanich- utolsó leszek, ki mindig első voltam a csatában.”, de lehetne még másokat is idézni...
A kivégzés két óra hosszáig tartott, majd Tichy őrnagy, a kirendelt katonaság parancsnoka felszólította a mindig a vértanúk mellett álló minorita szerzeteseket, hogy szóljanak valamit a katonákhoz, de ők csak imádkoztak, így tiltakoztak...
Másnap Aradon a győztesek ünnepeltek, hogy “helyreállt” a rend, ugyanakkor a kivégzett hősök jeltelen sírján friss virágok pompáztak, senki sem tudta, kik helyezték oda, pedig ehhez nagy bátorság kellett akkor!
Érdekesen alakult a holttestek további sorsa is. Idézzük most is Márki Sándort: “Négy sír üresen állt már akkor. Vécsey, Damjanich, Lahner és Leiningen holttesteit még azon rettenetes éjszaka eladta a hóhér, Kiss Ernőét harmadnap, Dessewffyt pedig egy esztendő mulva.”
Október 6-ról egészen 1867-ig nem volt szabad nyilvánosan megemlékezni. Az akasztás helyét először 1874-ben majd 1881-ben egy díszesebb emlékművel jelölték meg, a mai aradi obeliszk 1974-ből való, 1890. október 6-án pedig Aradon felavatták a Szabadság-szobrot, amit Trianon után eltávolították, de szerencsére tavaly óta ismét áll, igaz nem az eredeti helyén, de legalább Aradon!
Kossuth Lajos 1883. március 15-én Aradot magyar Golgotának nevezte el, és mi azóta is így tekintünk Aradra!
2001-től október 6-a nemzeti gyásznap, vagyis pl. a közintézményekre ezen a napon ki kellene tűzni a fekete zászlókat. Vajon tényleg így van-e?
Végül pedig arra kérném a jelenlévőket, hogy ezen a 155. évfordulón helyezzék el az emlékművön a koszorúkat és a mécseseket! Köszönöm, hogy meghallgattak.
Rapajkó Tibor

Tisztelt Állampolgárok!
A Riha Ilona Alapítvány fő célkitűzése az eleki gyerekek tanulmányi munkájának ösztönzése. Az előző évben Önök 121.301.- forinttal segítették ezt a munkát az adójuk 1%-ával. Köszönjük. Az idei évben is kérjük támogatásukat a személyi jövedelemadó 1%-ának felajánlásával.
Adószámunk: 19057897-1-04.
Riha Ilona Alapítvány Kuratóriuma

Az eleki oktatás történetéből
1724. - Elek újratelepítésének éve. - Bajorországból, Oberfalz nevű vidék Gerolzhofen nevű községből 50 család indult útnak. A Dunán jöttek lefelé, aztán szekereken. Mi késztette őket erre? Talán ígéretesnek tűnt a táj, a termőföld? A családokkal együtt jött papjuk és tanítójuk. 1734-ben már önálló plébánia működött. Első papja 1734. április 3-án Hollinger Antal lett. 1778-tól esperességi székhely volt. 1735-ben szerepelt a plébániai anyakönyvben az első tanító, Saffrich György Bertalan neve – aki nemcsak tanító és kántor volt, ő volt a falu jegyzője is. További nevek is ismertek 1743-tól Steinberger Ferenc, 1745-től Schöffer János, 1775-től Leib Simon, 1791-től Schedler János György és Priesenberg János.
Az első iskolát a földesúr építtette. Ennek helyére építtetett a község 1800-ban egy új iskolatermet. 1820-ban ezt kibővítették egy új tanteremmel. Így két tantermes, 2 tanerős iskolája volt Eleknek – Tisch Márton és fia, János volt a tanító. Lakóinak száma 1235 lélek volt. A két tanító 100-120 gyereket tanított.
1858-ban épült az Arad Budapest közti vasútvonal, akkor az elekiek nem engedték, hogy földjeiken átvezessék. 1880-ban már kérték, hogy az Arad-Csanád vonal itt haladhasson át.
Elek a XIX. század végén is Arad vármegyéhez tartozott, 1872-től járási székhely volt, addig ún. kerületi székhely, és az alábbi községek tartoztak hozzá: Almás-Kamarás, Elek, Gyula-Varsánd, Medgyes-Bodzás, Medgyesegyháza, Nagy-Pél, Ottlaka, Sikló, Szent-Márton. Békés megye többször is megkísérelte, pl. 1888-ban, hogy Eleket, és még néhány hozzá tartozó települést átcsatolják, eredménytelenül.
Ha figyelembe vesszük, hogy a környék falvai csak ekkor települnek, rendkívüli fejlett társadalmi berendezkedésről, iskolarendszerről beszélhetünk.
A gyorsan terjedő felvilágosodás, az ész és a tudomány mindenható szerepének eszméje a közoktatásra irányította az állam figyelmét. A kor reformigényét legtömörebben Kazinczy Ferenc fogalmazta meg 1789-ben a tanfelügyelői székfoglaló beszédében. A tananyaggal kapcsolatban hangoztatta: „mindazt, ami füst... ami a kis, még beszélni is alig tudó gyermeket egy kis nevetséges tudóssá teszi, el kell hagyni. Ellenben tanuljon olvasni, írni, számolni, a közönséges életben szükséges írásokat tenni tudni, ismerhesse magát és azt, amit most vagy idővel maga körül látni fog .... esmérje hazájának fekvését és történelmét, taníttasson a rajzolásnak, geometriának és mechanikának első ágazataira.” A gyermekek számának emelkedése miatt 1870-től folyamatosan bővítették az iskolát, 1875-től az községivé nyilvánították.
A község az iskolatartás költségeit nem tudta fedezni (1907-re 13 tanteremre, 13 tanerőre bővült a rendszer). A vármegyei tanügyi vezetőség közbenjárására keresztülvitték az iskola államosítását. Az állapot 1923-ig változatlan maradt, amikor a külső iskola 6 tanterméből 8 tantermet csináltak, és itt helyezték el a polgári iskolát, ahová kisebb számban lánytanulók is jártak. A polgári iskolai tananyag a kor szellemének megfelelő eszméket terjesztette, ugyanakkor a gyakorlati életre nevelés, a gyakorlati életet fejlesztő, ipari és kereskedelmi pályákra hasznosan nevelő különféle szakiskolákra előkészítő intézmény volt. Végső célja testben és lélekben erős, általános műveltségű, gazda-, iparos-, és kereskedőtársadalom kialakítása, amely a nemzet szilárd törzse lehet. Ha ehhez hozzávesszük, hogy magyar polgári háziasszonyokat is nevelt, akkor az kielégítette a vidék középrétegének művelődési igényét.
A község fennállásának 200 éves jubileumakor (1724-1924) a községi képviselő-testület szerzetesnőkre bízandó leánynevelő intézet felállítását, leánypolgári és kultúrpalota építését határozta el. 1925. évi szeptember 23-án megnyílt a „Miasszonyunkról” elnevezett szegény iskolanővéreinek vezetése alatt a római katolikus gazdasági és háztartási leányiskola. Elhelyezést a járási menházban nyert, melyet a plébános bérelt ki. Káplán Reibel Mihály volt.
Az iskola célját az alábbiakban fogalmazták meg: „Az elemi iskolai kötelezettség után a leányifjúság oktatása olyan irányba, hogy a háztartásban gondos háziasszonyokká legyenek, faji adottságaikat becsüljék, és e végből őseik hagyományait (különösen ruházatban) fenntartsák. Az önálló gazdasági népiskolák mintájára működő ezen iskolában a leányifjúság a gazdasági ismereteken kívül oktatást nyer a hazai irodalomból is (Petőfi, Arany, Vörösmarty). Ennek célja, hogy eszményileg átélje ifjúságában a magyar ég és talaj bensőséges és jótékony befolyását. A faji sajátosságra, melyet el nem oszlat, de megnemesít, hogy az eleki dolgozó munkás, paraszt, polgár jól érezze magát a honi földön, melyet művel, amely kenyerét adja, megélhetését és boldogulását biztosítja. S mindennek, mint általában a család boldogulásának központja, s egyben kiindulópontja is. Hitves és anya lévén általában és rajta keresztül áradjon minden jó, nemes és vallás erkölcsi érzése, szó és tett a család minden tagjára, kiváltképpen a gyermekekre.”
Folytatjuk.
Lantos Mihályné

Nyílt levél dr. Szabó Péter Pál úrnak Németországba
Kedves Péter!
A magyar ember általában így szólítja meg levélben a címzettet: Kedves..., Tisztelt..., Szeretett... stb. Mi elekiek vagyunk mindketten, és ez egy összekötő kapocs, találkozhatva a Föld bármely pontján. Bizonyára örömmel és azonnal “félszavakból” is értenénk egymást. Te is, én is itt nőttünk fel ebben a soknemzetiségű “olvasztótégelyben”. Emlékezetemben sehol sem vagy, bár lehet, hogy gyakran elmentünk egymás mellett az eleki utcákon. Kérem, hogy a tegező hangnemet fogadd el tőlem egyrészt azért, mert sok évvel /?/ idősebb vagyok Nálad, másrészt azért, mert nagyon tisztellek. Tudod jól, hogy a magyar ember nem tegeződik bárkivel, csak akit nagyon tisztel és szeret, de ennek az ellenkezője is igaz lehet, esetünkben fogadd el - kérlek - tiszteletemet, valahol szeretetemet is.
Édesanyáddal való találkozásainkkor beszélgettünk Rólad, s tőle tudtam meg olyan dolgokat, amelyeket egyébként honnan tudhattam volna? Elmondtam neki, hogy nagyon szeretnék Veled egy beszélgetést, egy találkozást alkalmasint. Szándékom részint abból állt, hogy bemutathasalak az “Eleki Krónikán” keresztül a tisztelt Olvasóknak, részint pedig azért, mert gazdagodni akartam egy általam /is/ nagyszerű emberrel folytatott beszélgetés által. Nagyon sajnálom, hogy az Elekiek VII. Világtalálkozóján sem találkozhattunk, amelynek az okát most nem akarom keresni, sem erről szót ejteni. Tudom, hogy megkaptad az “Elekért” érdemérmet, kérem, hogy fogadd el így is szívbéli gratulációmat! Meggyőződésem, hogy tisztességgel megszolgáltad ezt az elismerést, hiszen sokszáz kilométer távolságból - Németországból - is figyelsz, gondolsz kényszerűségből elhagyott fészked, kicsiny városunk lakóinak megsegítésére. Kérlek, tekints el attól, hogy bármiféle titulust tegyek a neved mellé, pedig sok szépet és jót érdemelnél, csupán annyit fogadj el most tőlem, hogy Nagyszerű Embernek számítsz jómagam és nagyon sokak szemében Eleken. 
Mit mondhatnék még? Áldjon meg a jó Isten, segítsen utadon, és adjon erőt, jó egészséget Neked és családodnak egyaránt! Köszönöm, ha elolvastál!
T.R.K

Meghalt a király
Az eleki római katolikus plébánián megtalálhatók a régi püspöki körlevelek is / pl. Ordines circulares ad honorabilem clerum almae dioecesis Csanádiensis de anno 1916/, melyek alapján olyan fontosabb dolgokat is megismerhetünk, amelyekről pl. a helyi Histora Domusban kevésbé részletes leírások találhatók. Mi ebből a hatalmas anyagból most Ferenc Józsefnek /1830-1916/, az Osztrák-Magyar Monarchia első uralkodójának a haláláról szóló XVII. számú körlevelet szeretnénk bemutatni. Előtte azonban szólnunk kell néhány fontos dologról is.
Ferenc József már akkor is uralkodott, mikor az ő parancsára leverték a magyar forradalmat! Meg kellett azt is élnie, hogy pl. Ausztria kiszoruljon Nyugat-Európából, hisz nem tudtak beleszólni sem az olasz, sem a német egységbe, ami miatt ki kellett egyezniük a magyarokkal 1867-ben.
A létrejövő új, közös állam, a Monarchia mindezektől függetlenül nagyhatalomnak számított. Az azonban mindenképpen érdekes, hogy manapság az osztrák történészek nagy része nem tartja jó lépésnek a kiegyezést! Ennek a nagyhatalomnak azonban volt egy nagyon sebezhető pontja, a soknemzetiségűsége. Az a tény azonban, hogy 1867-1918-ig fennállt ez a birodalom, jelentős részben a 68 évig uralkodó és 86 éves korában meghalt Ferenc Józsefnek is köszönhető.
A feleségével, Sissivel 1898-ig, a haláláig szerelmi házasságban élt, az persze más dolog, hogy ezt Erzsébet királyné hogy élte meg! /A felesége merénylet áldozata lett./ Az is köztudott, hogy Sissi sokkal népszerűbb volt férjénél, aki viszont öreg korára lett Magyarország Ferenc Jóskája, ami szintén jelentős siker a kiindulási helyzethez viszonyítva.
A történészek mindezektől függetlenül nem tartják nagy formátumú uralkodónak Ferenc Józsefet, aki különben nagyon puritán, katonás jellem és egyben nagyon zárkózott is volt, még a feleségével sem osztotta meg gondjait!
A körlevél kiadásakor, 1916. november 22-én még tartott az I. világháború, de még nem lehetett tudni, kik fognak győzni. Akkor még létezett a Temesvár központú csanádi egyházmegye is, melynek az élén a kiváló képességű Glattfelder Gyula /1874-1943/ püspök állt.
Most pedig nézzük meg részletesebben, mit tartalmaz a XVII: körlevél, amely így kezdődik: “ Napok óta féltő gonddal s aggódó szeretettel lestük a híreket, melyek öreg királyunk betegszobájából világgá mentek. Velünk együtt így imádkozott az egész magyar nemzet: Uram! Ime, akit szeretsz, beteg.
Amitől féltünk, amire fájdalmas megadással elkészültünk, e hó 21-én esti 9 órakor a schönbrunni kastélyban bekövetkezett: I. Ferenc József, Ausztria császára, Magyarország apostoli királya stb. stb. stb., a mi legjobb urunk és atyánk. Egyházunk legfőbb kegyura, miután a szentségek vigasztaló s erősítő áldásaiban részesült, visszaadta lelkét Teremtőjének."
Vagyis a gyászkeretben megjelent körlevél “aggódó szeretettel” és “fájdalmas megadással” közli az idős, beteg uralkodó halálát és annak körülményeit. /A szövegben a király nevét nagybetűvel ki is emelték./
Az is érdekes, hogy a püspök pl. Ferenc Józsefről mint atyáról is szól. /Ez azonban tulajdonképpen hagyománynak is tekinthető, mert hasonló stílusban beszéltek pl. Kossuthról, Horthyról, Rákosiról, sőt Kádárról is !/
A levél következő részében a püspök nagyon szemléletesen egy kidőlt százados fához hasonlítja az uralkodót, aki hosszú évtizedeken keresztül védelmet nyújtott mindenkinek.
Utána idézeteket lehet olvasni abból az imából, melyet a Ferenc József koronázásakor mondott a koronázó főpap, mint pl. a következőket : “A tévelygőket világosítsd meg, az elesetteknek nyújts segítő kezet, a felfuvalkodottakat alázd meg, az alázatosokat emeld föl.”
Ezek után megtudhatjuk, hogy az egész világon tisztelték személyét, illetve azt is, hogy mennyit szenvedett, de konkrét utalások nélkül: “Az élet sötét árnyai sokszor kegyetlenül áttörték trónjának fényességeit, az élet csapásai odahatoltak a trón magaslatai közé. Tűrt és szenvedett...”
Végül pedig a püspök arra kéri a híveket, hogy imádkozzanak: “Imádkozzunk az Istenben boldogult felséges Királyért. Adjon Isten neki örök nyugodalmat, melyért egy hosszú életen át dolgozott, tűrt, szenvedett, áldozott és imádkozott...”
Legvégül pedig a püspöki körlevél hat rendelet közzétételével zárul, melyek értelmében a csanádi egyházmegyében a következőképpen kellett lezajlania a gyász istentiszte- leteknek: minden katolikus templomra és közintézményre ki kellett tenni a fekete zászlót, a temetés napján / november 30./ énekes gyászmiséket kellett tartani, a temetésig naponta háromszor a templomok összes harangját meg kellett húzni, az istentiszteletekre meg kellett hívni a helyi elöljárókat és a diákokat is, az egyházmegye minden papjának naponta három gyászmisét kellett mondania, az iskolákban nem volt tanítás, hanem gyászünnepélyen kellett megemlékezni az uralkodóról.
A körlevélről tulajdonképpen azt tudjuk elmondani, hogy természetesen akkor is az az elv érvényesült, hogy a halottról jót vagy pedig semmit sem szabad, illik mondani. Ezért nem olvashatunk itt pl. az aradi vértanúkról sem!
Érdekes összevetni a körlevél tartalmát az 1916-os eleki Historia Domusban található feljegyzésekkel is. Csepregi Imre, aki 1913-1931-be n volt plébános Eleken ezeket írta: “A mély gyászban, mely országunkat apost. Királyunk, I. Ferencz Józsefnek nov. 21.-én este 9 órakor bekövetkezett halálával érte, községünk is osztozott. Érette a gyászmisét ppök urunk rendeletére a temetés napján, november 30-án délelőtt 8 órakor tartottam, jelenvoltak a főszolgabíróság, a közs. elöljáróság, az iskolák és tanítóik. Hosszú uralkodása végén nem érhette meg a nagy világháború befejeztét.-Temetése után következő éjjel Herczeghalom mellett borzasztó katasztrófa érte az egyik, Wienből Bpest felé tartó vonatot, melyen a temetésről visszatartó főurak, stb. voltak. A vonat beleütközött egy személyvonatba, sokan meghaltak, ...”
Csepregi feljegyzései alapján biztosan kijelenthetjük, hogy Eleken is úgy zajlottak le ezek a tragikus napok, ahogy Glattfelder Gyula elrendelte. Az eleki plébános is kiemelte azt a tényt, hogy Ferenc József nagyon sokáig uralkodott, és ő is természetesen csak jót ír! Nem tudjuk, az iskolában hogyan emlékeztek az uralkodóra, hisz erről pl. a Histora Domus nem tudósít. Az is természetes, hogy akkor még nem számozták a világháborút, de az is, nem lehetett tudni meddig fog tartani, és hogyan fog befejeződni ez a nagy háború! Az is valószínűsíthető, hogy Elekről nem vett részt senki sem a temetésen, mert erről sem találtunk semmit sem a plébánián. Az akkori vasúti szerencsétlenséget pedig utólag a későbbi tragédia előjelének is felfoghatjuk! Arra a kérdésre azonban már nem kaphatunk választ, vajon az akkori eleki plébános miért nem emelte ki a Historia Domusban a királyi temetésről szóló feljegyzéseit. Véletlen, tudatos?
Folytatjuk: Éljen a király! /A 2004. október 3-án boldoggá avatott utolsó magyar király, IV. Károly koronázásáról/
Rapajkó Tibor

Kétegyházán jártunk
Fölvetődhet a kérdés, miért írok az Eleki Krónikába ilyen címmel. Nos leírom. 2004. október hó 15-17. között Kétegyházán Falunapokat rendeztek. Az eseményről írt a Békés Megyei Hírlap, így erről most nem írók. Amiért írok az az elekiekről szól elekieknek. A „Nagyszülők az unokákért, unokák a nagyszülőkért” című rendezvényen eleki kiállítókat is láttunk, amelyet a Márki Sándor Nemzetiségi Nyugdíjas Klub és a Vasutas Nyugdíjas Klubok Országos Szövetsége közösen rendezett. A VII. Nemzetiségi Nyugdíjas Találkozó résztvevői voltak, az Eleki Nyugdíjas Egyesület tagjai is. Minden kiállító nagyszülő és unoka díjat kapott. Különdíjat kaptak az elekiek, amelyet Veres Péterné vett át. Ugyancsak eleki szolgáltatta a talpalávalót, ez esetben Szilágyi András. E napon került sor Horváth László a Vasutas Nyugdíjas Klubok Országos Szövetsége elnökének az Idősügyi Tanács tagjának az üdvözlő beszédére is, amelyet teljes terjedelemben közlünk:
„Országos Szövetségük célja, hogy az egymástól eltávolodó generációk közötti feszültségek oldására és a nemzedékek közötti gyümölcsöző kapcsolatok ápolására minden tőle telhetőt megtegyen. Ennek jegyében dolgoztuk ki a „Nagyszülők az Unokákért, Unokák a Nagyszülőkért” programot, amelyet a kormány mellett működő Idősügyi Tanács kiemelt országos programként fogadott el.
A madridi II. Idősügyi Konferencia munkájaként született meg a 2002. évi Idősügyi Nemzetközi Cselekvési Terv, melynek célja: az emberek mindenütt biztonságban és méltóságban öregedhessenek meg, és mint teljes jogú polgárok, továbbra is részt vállalhassanak a társadalomban.
Az egészséges, szép és nyugodt időskor alapjait az ember az élete korai szakaszában rakja le. Ámde az élet korai szakaszában, a gyermekkorban elsősorban a család, másodsorban az óvoda és az iskola, harmadsorban a tágabb környezet – közöttük főként a média, negatív irányban pedig gyakran a reklámipar – végzi az alapok lerakását.
Mi, nagyszülők, a család részeként – igaz leggyakrabban csak kiegészítő szerepben – kapcsolódhatunk be testi-lelki egészségünk, energiánk, szellemi frissességünk és szeretettel teli szívünk függvényében „unokáink egészséges és minőségi korának” megalapozásába. De unokáink egészséges és minőségi ifjúkorát is gyermekkorban lehet megalapozni. Kérdezzük, lehet-e boldog, egy egészséges értelmű és érzelmű nagyszülő, ha unokája élete félresiklik? Határozott válaszunk, hogy nem! Ez az állapot lelkét, szívét állandóan fájdítani fogja és egészségét is aláássa. Valahogy így függnek össze a dolgok: tehát önmagadon is segítesz, ha unokádért okosan teszel. Nekünk, nagyszülőknek kristálytisztán kell látnunk és tudnunk, a leghatékonyabb befektetés egy nemzet jövőjébe, az ifjúságra fordított idő, munka és pénz.
Ne tévesszük soha szem elől, hogy a lét stabil alapja mindenkor és mindenben a mértékletesség. A mintegy 2500 évvel ezelőtt élt athéni bölcs, Pláton szerint „A mértékletesség a legfontosabb még a nevelésben is. Mert túl nagy szigor éppen olyan ártalmas, mint a túlságos engedékenység. A kényeztetés elégedetlen, indulatos és ingerlékeny jelleművé teszi a gyermeket, a túlságosan és kíméletlen szigor pedig alantassá, szolgalelkűvé és embergyűlölővé. Így a túlságos engedékenység és a túlságos szigor is alkalmatlanná teszi a társas életre.” A társtalanság pedig – kiváltképpen manapság – az élet súlyos büntetése, még a legerősebb jellemet és a legjobb egészséget is megrontja.
A nagyszülők pozitív szerepének megerősítése fontos tényezővé válhat az unokák felnevelésében a „mobil munkaerő, mobil családok” beköszönő világában. Pedig tény, hogy egyre nagyobb, egyre jobban mélyülő és feszülő ellentétek vannak a gyermekek, az ifjúság, az aktív- és a nyugdíjas korosztály között a gazdaságilag nem erős országokban, így hazánkban is. Ezeknek a problémáknak a megoldására, kisebbítésére sok-sok bölcsességre van szükség.
„Az öregember már volt gyermek, de az ifjúból is előbb-utóbb öreg lesz, ha az élet kegyes hozzá és hagyja megöregedni.” Az öregséggel járó élettapasztalattal és életbölcsességgel segítsük gyermekeinket, unokáinkat!
Országos Szövetségünk hívó szavára, mellyel a generációk közötti kapcsolatok elmélyítését tűzte célul, aktivizálták magukat a nyugdíjas klubok. Országszerte egyre jobban bevonják az unokákat kirándulásaikba, műsoraikba közös rendezvények szervezésével. Országos programjainkban is kiemelt helyen szerepelnek a „nagyszülős-unokás” rendezvényeink, így például az ópusztaszeri, a Király-réti, a szombathelyi, a debreceni, a ceglédi, a lökösházi és nem utolsó sorban a kétegyházi, ahol már-már hagyománnyá válnak az ilyen témájú rendezvények.
Szép példája az országos programban foglaltak gyakorlati megvalósításának a mai nappal kezdődő „Kétegyházi Falunapok” első napjának eseménye, ahol megmozdul az egész falu apraja-nagyja. Azt tapasztalom, hogy itt ténylegesen idősbarát önkormányzat van, idősbarát polgármesterrel.
De a nyugdíjasok sem tétlenkednek. Amellett, hogy itt mozgalmas és tartalmas nyugdíjas-klubélet folyik, részt vállalnak a község minden jelentős megmozdulásában. Örvendetes az is, hogy jó példáját láthatjuk itt a nemzetiségek együttélésének.
Tisztelt nyugdíjas társaim és meghívott vendégek!
Világszerte elindult egy lavina, amelyben az érzelem nélküli, géplelkű emberek az eszük birtokában vannak ugyan, de szív nélkül cselekednek. A család, a gyermekek, a szülők és a nagyszülők, az egymást segítő, becsülő, vigasztaló gondolkodás nélkül csupán egymás mellett élők csoportosulása. Netán egy házban, egy lakásban élnek, de mégis „igazi otthon” nélkül. Mert az igazi otthon melegség és biztonság, amit a benne élők egymásra figyelve, egymásért élve teremtenek meg, élvezve az összetartozás melegét és erejét.
Mi, nyugdíjasok hosszú élettapasztalattal, életbölcsességgel a hátunk mögött, mutassuk meg, hogyan lehet és hogyan kell kialakítani és fenntartani a generációk között a kölcsönös tiszteletet, a megértést, a szeretetet és a gondoskodást, a közös élményeket.
Eközben meg kell találjuk a módját, hogy miként tehetjük szebbé, tartalmasabbá azokat a hátralévő éveket, amelyet nekünk a sors megad.
„Csak akkor nem vagy magányos / az életben, ha jó ügyet védesz. / Ezért soha ne félj kimondani azt, / Amiről egész lelkeddel tudod, hogy igaz.” - írja Márai Sándor.
Merjük kimondani céljainkat, merjük tenni azok megvalósításáért. Munkálkodjunk egy emberibb körülményeket nyújtó nyugodtabb, békésebb, gondtalanabb jövőért. Továbbra is biztosítsunk helyet és alkalmat a találkozásokra, az együttlétekre, a hasznos időtöltésre. Legyen mindig körünkben a szeretet, a megértés és a vidámság.
Végezetül kívánok hálát és szeretetet is kifejezni tudó unokákat, magányt oldó klubtársakat. A tartalmas tevékenységhez sok erőt, sok jó ötletet, jó egészséget és még hosszú, boldog életet minden kedves klubtársunknak és minden jelenlévőnek.”
Másnap (szombaton) a kulturális programok előtt került sor a Lökösházán megalakult régiós klubok találkozójára. A beszámolóból kiderült, hogy az eleki egyesület is tagja ennek a szövetségnek – vagyis az alapítók közé tartozik. Ennek azért van jelentősége, mert Magyarországon ez az első ilyen – úgymond – régiós szövetség (civil szervezet). Városunkat dr. Heim Lajosné alpolgármester asszony képviselte
Végül még egy információ: a szövetség segíteni kíván minden civil szervezetnek, klubnak, elérhetőségük Eleken az Idősek Klubja vezetőjénél megtalálható.
Hotya Péter

Vállalkozásfejlesztés határok nélkül
2004. szeptember hó 27-én a Békés Megyéért Vállalkozásfejlesztési Közhasznú Közalapítvány szervezésében a Magyarországi Románok Országos Önkormányzata székhelyén Gyulán került sor „A vállalkozásfejlesztés határok nélkül” című PHARE CBC projekt lebonyolítására. A projekt célja egy román vállalkozási kézikönyv megszerkesztése, illetve magyar vállalkozásokhoz való eljuttatása. Akik ott megjelentünk, megismerhettük a kézikönyv tartalmát romániai és magyar szakemberektől. Itt ismertük meg - illetve elhangzott – például, egy olyan gyakorlati kérdés, hogy cégalapításhoz 15% önerő szükséges, 40%-ot a román állam biztosítja, a többit pedig banki hitelekből lehet fedezni.
Békés megyében ezt a feladatot Siófoki Attila látja el, aki maga is előadóként jelen volt a konferencián. A megjelent kis- és középvállalkozók szóban is kaptak információkat, valamint rendelkezésükre bocsájtották a kézikönyvet. A kézikönyv, amely magyar ér román nyelven jelent meg, rendelkezésre áll e sorok írójánál, a CRONICA (gyulai román újság) szerkesztőségében és természetesen a közalapítványnál is. Az alapítványnál bővebb információt is adnak, cím: Békés Megyéért Vállalkozásfejlesztési Közhasznú Közalapítvány, 5600 Békéscsaba, Árpád sor 18., tel.: (66) 442-520, menedzser: Siófoki Attila.
Hotya Péter

Szeptemberi történet
Petőfi Sándor
„Itt van az ősz, itt van újra
Szép mint mindig énnekem
Tudja Isten, hogy mi okból
Szeretem, de szeretem.”
Szeretem az őszt. Hallgatni „a fák lehulló levelének lágy neszét”. Lassan csepereg az őszi eső, békés álmot ad, az elvetett magoknak, árpának, búzának. Becsengettek. Benépesültek az iskolák, megkezdődött az új tanév. Kis unokám nádszál vékony, törékeny termetét megtámadta egy csúnya vírus. Két hét kórházi ápolásra volt szüksége. A kedves Tanító „nénik” és az osztálytársak segítették a gyógyulásban. Gyógyító szeretet levelet írtak neki. Apró kis ajándékokkal rajzokkal, levonókkal kedveskedtek. Részlet a „gyógyító” levélből:
„Kedves .....! Igyekezz gyorsan meggyógyulni. Hiányzol nagyon. Szépen, rendesen vedd be azt a vacak gyógyszert.”
A kedves Tanító „nénik” levele is sugárzott a szeretettől. Előttem a gyerekek, a Tanító nénik együttérzésből, példamutatásból kitűnően vizsgáztak. Olyan szívesen írnék a tájékoztató füzetbe gyerekeknek, Pedagógusoknak csillagos ötöst. Örömmel adom át a „doktor bácsik” üzenetét kézcsókom a tanító néniknek.
Magtartásból a 3.c.-nek gratulálok, dicséretes.
Rné, H.V.

Téged kereslek
Mindenütt, mindenhol Téged kereslek
A tavaszi rügyfakadásban, a suttogó szélben
Nyári zivatarban, eső cseppekben, rekkenő hőségben
A szikrázó fehér hóesésben.

Mindenütt, mindenhol Téged kereslek
Kínoz a fájdalom, hiányzol rettenetesen
Éjszaka saját hangomra ébredek, csurom vizesen
Ne, ne hagyj itt maradj még velem
Szükségem van Rád, nagyon nehéz Nélküled.

Mindenütt, mindenhol Téged kereslek
Kisétálok a csendes temetőbe Rád emlékezem
Lassan csordulnak könnyeim, Érted fáj a szívem
Nézem a kialvó gyertyák fényét, elmerengve
Itt vagy velem örökké, mert szeretlek, Kedvesem.
Rné, H.V.