Eleki Krónika – 1998. július

Hogyan látják az elmúlt 4 évet önkormányzatunk képviselői ? (2)
Az előző lapszámunkban elkezdett képviselői véleménynyilvánítást öt újabb megkérdezettel folytatjuk.
Lénárt Istvánné: - A négy éves ciklus az esetemben másfél évet jelent, mint köztudott, később kapcsolódtam be a testület munkájába. Véleményem szerint a képviselői “hivatást” is tanulni, gyakorolni kell, még mielőtt az ember rámondhatná, most már kiismerem magam a jogszabályok, “kényes kérdések” labirintusában. Az egyes üléseken azt vettem észre, hogy a demokrácia szabályai nem mindig érvényesülnek. E bevezető után a testület munkájával kapcsolatban egyebek mellett elmondhatom; eredménynek tartom az intézmények gázra történő rákapcsolását. Iskolánkban kialakulhatott az oktatás számára ma már nélkülözhetetlen, számítógép-rendszer, emellett a riasztórendszer is megvalósulhatott. Siker az is, hogy önkormányzati támogatással a volt zárda épületében felújítási munkálatokat folytathattunk. Égető gondunk viszont a volt gimnáziumi épület felújítása, hiszen 300 kisgyerek a mai kornak, kívánalmaknak megfelelően tanulhatna, tartózkodhatna ott.
A településen végzett útépítés pozitívumnak mondható, e vetület árnyoldala, hogy a kerékpárút kérdése még nyitott maradt. A pozitívumok rubrikáiba írható a művelődési ház, a Román Tanítási Nyelvű Általános Iskola és a Mezőgazdasági és Ipari Középiskola és Diákotthon épületének homlokzati megújhodása.
Tehát elmondható, hogy a viszonylagos rövid ciklus alatt eredményeket tud felmutatni a testület, de nem szabad elhallgatni, hogy hosszú még a “kívánságlista”, amely a jövőben megoldásra vár.
Somos Lászlóné: - A képviselő-testület munkájának értékelése, véleményezése különböző szempontok alapján - például eredményesség, hiányosság, lehetőségek és így tovább - történhet.
Külső szemlélő számára talán könnyű feladatnak tűnhet, hiszen “csak” választani kell a három szavazati lehetőség közül. Ezt azonban megelőzi egy alapos mérlegelés, vívódás, vélemények ütköztetése a bizottsági, testületi ülésen. Bármilyen döntés születik mindig lesznek olyanok, akik egyetétenek, akik nem. Az volna az elfogadható, ha az  egyetértők lennének több- ségében, hiszen akkor jó irányba haladunk. Az előző ciklusban kevésbé tapasztaltam a személyeskedő, indulatos vitákat. Sajnos ez a megállapítás a jelenlegi testület munkájára gyakrabban jellemző. A legrosszabb eset az, amikor a személyes ellentét miatt az indítvány, a javaslat háttérbe szorul, és nem kap többséget. Az anyagi lehetőségek módosítják az elképzeléseket. A pályázati lehetőségek az előttünk álló feladatokat rangsorolják. Célszerű az elnyert pénzösszegeket felhasználni, mint most a csatornázás II. és III. ütemének a megvalósítása. Ez a környezet szempontjából is igen fontos feladat, hiszen az utódok számára is meg kell őrizni az ivóvíz tisztaságát, és meg kell akadályozni a talaj további szennyeződését. 
Gond a városban a munkanélküliség, alacsony az egy főre eső jövedelem. Jó lenne ezt a problémát megoldani, de nehéz lesz. A város működtetésre fordított összeg, a fejlesztési kiadások mellett igen szerény összeg áll rendelkezésre, amikor az önhibájukon kívül igen nehéz körülmények közé került családokon lehet segíteni. Köszönet mindezoknak, akik megérik, hogy csak azt lehet elkölteni, ami rendelkezésre áll. Sajnos vannak, akik ezt nem veszik figyelembe, hiányos, vagy hamis adatokat közölnek. Ez nagyon megnehezíti a munkánkat.
A kulturális, oktatási intézmények fejlesztése sem történhetett a megfelelő szinten, bár eredmények vannak, például számítógépek az iskolában. Ez is lelkiismeret- furdalást okoz, de úgy érzem a lehetőségeket kihasználtuk. A szociális otthon lakói is jobb körülményeket érdemelnének. A megkezdett beruházásokat jó lenne minél előbb befejezni, ez a város számára is előnyös lenne. Szépül, alakul, fejlődik városunk, ami a lakosság igénye és érdeme nélkül nem jöhetett volna létre.
Drágos József: - A Cigány Kisebbség Önkormányzat elnökeként tevékenykedem a városi képviselő-testületben, tehát a legtöbb feladatköröm ebből fakad. Megítélésem szerint a négy év során ezek a törekvések többé-kevésbé eredményesek voltak. Viszont sérelmezem, hogy amíg a német, illetve a román kisebbségi önkormányzat közösségi házhoz jutott, mi kimaradtunk ebből a folyamatból. Pedig tudni kell, hogy négy évvel ezelőtt a 4-es számú óvoda üresen álló szolgálati lakását a cigány kisebbségnek szándékoztak adni, de a testület elállt a felújítási munkálatoktól, nekünk pedig nem volt ráváló. Akkor az épület felújítási munkáit 400.000.- forintra becsületék, azóta viszont romlott az épület állaga. A családsegítő központ létrehozását egyértelműen pozitívumnak könyvelhetjük el, tévhit az, hogy az egyet jelent a segélyosztó egyesülettel. Tényszerű, hogy sokat tud segíteni a rászoruló családokon.
A testület a ciklus elején tervbe vette a cigányok lakta területen lévő utak, járdák, környezet rendbehozását, játszótér építését. A terv mintegy 70 %-ban valósult meg. Az utak javítása az idei költségvetésben is szerepel, de pénzhiányra hivatkozva a testület egyelőre elutasította a gyakorlati megvalósítását, pedig az utak homokkal való beszórása, illetve a padka megépítése elengedhetetlen feladat. Természetesen a közösségi házról sem mondtunk le, hiszen a gyermektánccsoportunk jószerével az utcán próbál, és jól tudjuk, hogy produkciójában nem csak az elekiek, de a környező helységbeliek is gyönyörködhetnek, sőt Romániába Szentannára is meghívásunk van.
A testület munkájával kapcsolatban elmondható, hogy egyes képviselők nem úgy állnak a dolgokhoz, mint ahogyan kellene. Összességében viszont megvalósította a kitűzött célokat.
Niedermayer Ernő: - Aki figyelemmel kíséri az önkormányzat képviselő-testület munkáját az tudhatja, hogy én az év elején Gál István Elek képviselőt váltottam fel. Tehát csupán rövid periódus tapasztalatit mondhatom el. Az igazsághoz tartozik, hogy indirekt úton azokat a dolgokat, amelyek engem is érdekeltek, figyelemmel kísértem a testület munkájában. Meggyőződésem, hogy a pártok igencsak aktív szerepet játszanak, pedig ezeket a “színeket” félre kellene tenni akkor, amikor a település fontos dolgai kerülnek terítékre. Azután a pénzügyi dolgokat is nagyobb figyelemmel kellene kísérni, mert megengedhetetlen, hogy egyes intézmények következetesen túllépik a kereteiket, az önkormányzat viszont jószerével vagyon nélkül maradt, lévén, hogy ingatlanjai túlnyomó részét már értékesítette.
Ramasz István: - Hadd kezdjem időrendi sorrendben, ez a testület nem kevesebb mint 7,5 millió forint nagyságú adósságtömeget örökölt az előző testülettől. Ide tartoztak a nyitott kérdések, úgy mint a sportcsarnoké, a szeméttelepé, amelyek “megválaszolása” ránk marad, nem beszélve az intézmény átszervezésről. Nos, nem volt könnyű az út mire az önkormányzat pénzügyi helyzete stabilizálódni kezdett. Eredmények (egyebek mellett): utakat építettünk, bevezettük a gázt, a művelődési ház felújítási munkálatai elkezdődtek. A városi bérek az országos közép szintjére emelkedtek. Egyet tudni kell, hogy a testület csak akkor működhet jól, ha a soraiban nincs széthúzás, a többség egyet akar. Mielőtt egy határozati javaslat a testület elé kerül, előtt a bizottságokban alapos, kiértékelő, elemző munka folyik. Ezért furcsa, az egyes képviselők fegyelmezetlen magatartása. Hangsúlyozom, Elek város csak akkor érhet el eredményt, ha a képviselők között egység van.
Bernát Nándor

Gondolatfüzér a világtalálkozóról
Képletesen már csak néhányat kell aludni és elérkezik az Elekiek IV. Világtalálkozójának a napja. A hozzánk induló vendégek az utazási előkészületek utolsó momentumait végzik, a vendéglátók pedig a felkészülés befejező szakaszához érkeztek. Ezek csupán a gyakorlati mozzanatok, a mélyebb érzelmek a vendég, illetve a vendéglátó gondolataiban játszódnak le. A rokonok, barátok, ismerősök ismét találkoznak, és a világtalálkozó esetében ez a döntő. Az emberi, földrajzilag távoleső kapcsolatok ápolása. A világtalálkozóval kapcsolatban megkérdeztünk néhány helybélit, véleménye szerint a világtalálkozó mit jelent a városnak, illetve saját személyének. Mint látni fogjuk a megkérdezettek gondolatai valahol “összecsengnek”.
Aradi Zsolt: - Ami a járókelőknek azonnal szembetűnő lehet, az a város pillanatról pillanatra történő megújhodása, csinosodása. Egyes épületek, mint a művelődési házban , vagy a templomban a felújítási munkálatok utolsó fázisát végzik. És érződik a levegőben egyfajta ünnep előtti várakozó hangulat. Ami a személyemet illeti, én aktívan kiveszem a részemet a világtalálkozóból, a német nyelvű szentmisén fogok orgonálni a római katolikus templomban. Természetesen minden tőlem telhetőt megteszek annak érdekében, hogy a produkcióm az elvárásoknak megfelelően sikerüljön. Remélem, hogy a vendégek az itt-tartózkodásuk alatt jól fogják érezni magukat.
Püspöki Jánosné: - Elek, mint köztudott, országos viszonylatban is különleges helyzetbe került a kitelepítéseket illetően, hiszen innen a lakosság döntő többsége “távozott”. Ami külön fájó tényező, hogy hosszú évekig az “esemény” tabu témának számított, hallgatni illett róla. Az Elekiek Világtalálkozójának a megszervezése véleményem szerint a 24-dik órában történt. Azok az emberek, akik egykoron elhagyni kényszerületek szülőhelyüket, visszajöhetnek. Sőt azokat a családtagjaikat is magukkal hozzák, akiknek szülei szülőhelye számukra már semmit nem jelent. Egyébként pont ebben látom a folyamatosság alapjait. Személy szerint én a világ legtermészetesebb dolgának tartom a világtalálkozót. Én német származású vagyok, a szüleim családja a kitelepítettek sorsára jutott. Tehát engem erős érzelmi szálak, rokoni kapcsolatok is kötnek a most hozzánk látogató vendégekhez. Amikor itt vannak, örömmel mutatjuk meg nekik a város újdonságait, fejlődését, de van, hogy pironkodunk, amikor a dolgok nem úgy mennek, mint ahogyan menniük kellene. Összességében: örülök a világtalálkozónak.
ifj. Bakos László: - Minden olyan tényező, ami pozitívumot hoz a városnak, örömmel fogadok. A világtalálkozót is ilyennek ítélem meg. A település megújul, ünnepi külsőt ölt, és ez színfoltot jelent az amúgy szürkébb hétköznapokban. Megélénkül az élet, az üzletek, vendéglátóipari egységek forgalma megnő. Nekem tetszik ez a kavalkád, az idén a munkám miatt nemigen tudok kimozdulni a városból, a világtalálkozónak köszönhetően viszont találkozom új arcokkal. A programok is érdekesnek ígérkeznek, remélem, egyiken-másikon személyesen is részt tudok venni.
Sajcz Józsefné: - Engem, ha áttételesen is, érint a világtalálkozó alapténye: az emberek visszatérnek a szülőhelyükre. Az én szüleim 50 évvel ezelőtt Csehszlovákiából jöttek, de még most is, ha oda utaznak azt mondják “megyünk haza”. Tehát egy emberöltőn keresztül sem lehet kioltani a szülőhely szeretetének tüzét.Az érzelmeken túl nekünk, itt élőknek az a feladatunk, hogy méltóképpen fogadjuk a városunkba érkező vendégeket. Az elmúlt találkozókat figyelemmel kísérve a szervezők minden tőlük telhetőt megtettek ennek érdekében. A találkozó programjai is széles skálán mozognak, valamennyien megtalálhatják a számukra legmegfelelőbbet. Izabella lányom már a tűzijáték felöl érdeklődött, és megnyugtató választ kapott.
Rotyis Zsolt: - Maga a világtalálkozó elsősorban az idősebb nemzedéket érinti, hiszen a szülőhelyre visszalátogató vendégek zömét ők képezik. A rendezvény alaphangulatára rányomja bélyegét a viszontlátás öröme, érzelmi töltöttsége. Ezen kívül a város is tőle telhetően kitesz magáért, megújult környezetet varázsol, felújítások, csinosítások zajlanak. Ami a programokat illeti sem lehet panasz, a szervezők derekas munkát végeznek. Remélem erről, a sorrendben negyedik világtalálkozóról is elismerően, jó emlékezettel beszélnek majd itthon és külföldön egyaránt.
Július elején egyáltalán nem volt szép idő, a gomolygó fellegek beárnyékolták a napot, és sűrűn esett az eső. Az elekiek világtalálkozója július legvégén, illetve augusztus elején bonyolódik le, reménykedjünk, hogy akkor a nap arany sugarai ragyogják be a találkozó résztvevőit.
Bernát Nándor

Kiállítások a Mezőgazdasági és Ipari Középiskolában
A Világtalálkozó sikeres, színvonalas megrendezéséhez iskolánk is hozzájárul, így épületünkben több kiállítás is megtekinthető lesz. Póka György és Meskó Anna művésztanárok kiállításán bizonyára sokan csodálkoznak majd, hiszen a társszerzőség a szépirodalomban sem gyakori, a képzőművészetben pedig csak elvétve fordul elő. A közös ex libriseken és egyéb kisgrafikákon Meskó Annájé a rajz, Póka Györgyé a metszés feladata. Egyéb területeken önállóan dolgoznak. Sajátos stílusuk a modern értelemben vett realizmus és a lehiggadt szecessió különös keveréke amely egyszerre hagyományos és modern, tárgyszerű és eszményített. A képi megfogalmazásban a határozott, lényegre törő kifejezésmód és a jól összefogott kompozíció játsza a főszerepet. Gyakori a virág, a famotívum, amely a művészházaspár poétikus érzelemvilágát is tükrözi. Kiállításaik, szerény áraik mindenhol nagy sikert arattak.
Szintén az iskola falai adnak otthont Jambrik János eleki festő képeinek, akinek műveit sokan ismerik. Gazdak érzelemvirággal ábrázolja az Elek környéki tájat, a virágcsendéleteket.
Érdemes lesz megtekinteni a kézműves munkákat a csodálatos hámot, sallangót és az egyéb fafaragásokat, fonott kiegészítőket.
Az iskola udvarán mezőgazdasági kisgépekből lesz kiállítás, mely segítheti a gazdák tájékoztatását is.
Szeretném felhívni a figyelmet a Radványi György emlékszobára, melyet szintén megtekinthetnek a tisztelt látogatók.
Lantos Mihályné

Mentünk, láttunk, visszajöttünk
Ez év július 2-án este tíz órakor elindult Elekről 22 diák és 3 tanár Gerolzhofenbe. A tanulmányi út az Eleki Általános Iskola és a Gerolzhofeni Gimnázium közös szervezésében történt. Az út hosszú volt, csak másnap délután három órakor érkeztünk meg. Ekkor már minden fogadó család - akiknél a gyerekeket elhelyezték -, ott volt.
Másnap a régi városházán köszöntöttek minket a szervezők, és a várostól mindenki kapott két belépőt a gerolzhofeni strandra.
Programunk nagyon gazdag volt: iskolalátogatás - részvétel a tanórákon - kirándulás Würzburgba, Rothenburgba, Gaibachba és Nürnbergbe, gokartozás (ami a rossz idő miatt sajnos elmaradt), üzemlátogatás egy Mercedes járműgyárba, egy mirelit tésztagyárba és egy csiszolópapír gyárba. De ennyi program mellett is maradt bőven időnk a nyelvgyakorlásra. Sajnos a gyönyörű tíz nap hamar végetért. Elbúcsúztunk vendéglátóinktól, és 12-én elindultunk haza.
Felejtetlen napok voltak ezek. Azzal vigasztaltuk magunkat, hogy egy év múlva viszontláthatjuk őket Eleken.
Ezúttal szeretnénk megköszönni miden embernek, aki részt vett a szervezésben, vagy anyagi segítséget nyújtott, hogy ez a csereüdültetés megvalósuljon. És kívánjuk, hogy a jövőben minél több gerolzhofeni és eleki diák éljen át hasonló élményeket.
Székely Tamás

“Elekért” kitüntetések méltatása
Hasonlóan ez elmúlt esztendőhöz, szeretnénk a lakosság legszélesebb rétegeit tájékoztatni az “Elekért” érdeméremben részesülők munkásságáról. Idén két kitüntetés kerül átadásra.
Busa László 1932-ben született Csongrádon. Általános iskolája elvégzése után Kiskunfélegyházán a tanítóképzőben végzett 1950-ben. Tanulmányait Szegeden a főiskolán folytatta, itt szerzett biológia-földrajz szakon tanári diplomát 1954-ben Pedagógiai munkásságát 1953-ban kezdte a dobozi általános iskolában. Elekre 1959-ben került. Kezdetben általános iskolai tanárként dolgozott, majd a gimnázium megalakulásával - melynek szervező és irányító egyénisége volt - középiskolai tanárként tevékenykedett. Az új feladatnak megfelelően képzettséget is szerzett, diplomáját biológia szakon 1965-ben kapta a szegedi egyetemen. Tanári munkásságát a magas szintű szakmai tudás, a következetes szigor, és az ifjúság nevelése és szeretete jellemezte. Nincs olyan diákja, aki ne emlékezne nevére, biológia óráira, meghatározó egyéniségére. Nemzedékeket oktatott, nevelt tisztességre, emberi tartásra, küzdeni tudásra. Szívóssága, akarata, kitartása, szakmai tudása ma is példaként áll sok volt és jelenlegi tanítványa előtt. Az eleki gimnázium megszűnése után 1980-tól Gyulán vállalt feladatot, de a volt gimnázium szellemiségének ma is őrzője, ápolója. Tevékeny részese volt a “nagy gimnáziumi találkozó” szervezésének, lebonyolításának, és ő vállalta fel a gimnázium történetének megírását is.
Gyulán, az Erkel Ferenc Gimnáziumban - nyugdíjba vonulásáig - 1992-ig dolgozott. Pedagógiai tevékenységét a mai napig teljes lendülettel és odaadással folytatja. Jelenleg is óraadóként dolgozik a gyulai Karácsonyi János gimnáziumban, az eleki Mezőgazdasági és Ipari Középiskolában, valamint a felnőttoktatásban is részt vesz az eleki középiskola esti tagozatán.
A tanítás mellett társadalmi megbízatásainak, tudományos és szakmai tevékenységének a szabadidő hasznossá tételének rengeteg változatát vállalta fel. Ezek közül csak néhány, melyek szemléletesen jellemzik sokoldalú tevékenységét:
- tagozatvezető a dolgozók gimnáziumában,
- ifjúsági vezető az eleki gimnáziumban,
- munkaközösség vezető az Erkel Ferenc Gimnáziumban,
- a TIT Biológiai Szakosztályának vezetője,
- fafaragó szakkörök Kétegyházán és Gyulán,
- köztéri alkotások, kopjafák Gyulán, Gyulaváriban, Kétegyházán és Eleken,
- kerékpártúrák közel 10.000 km-es távon,
- ismeretterjesztő és tudományos cikkek sora,
- akadémiai pályázat II-III. díja “Békés megye kastélypark- jairól” címmel.
Tevékenységét kitüntetéseinek sora is fémjelzi. Országos szintű és kitüntetéseinek száma meghaladja a húszat:
- Pedagógiai munkásságáért “Életmű Díj” -at kapott,
- tudományos munkásságáért aranykoszorús TIT jelvény,
- ifjúsági szervező munkájáért aranykoszorús jelvény,
- fafragásaiért “A kultúráért” ezüst fokozatú kitüntető jelvény
- országos kerékpáros körtúráiért “Aranykerék” kitüntető jelvény.
Busa László tanár úr ma is aktív részese Elek Város oktatásának, kultúrájának és közéletének. Szebben aligha fogalmazhatnánk Busa tanár úrról, mint egyik tanítványa tette: “Tanító, ”lámpás", aki fénysugaraival kézenfogva rávezette tanítványait a tudás csodálatos útjára, szívüket is felemelve. Olyan ajándékkal halmozta el őket, amely örök, felbecsülhetetlen és elvenni lehetetlen."
Elek Város Képviselő-testülete Busa László tanár úrnak munkásságáért az “Elekért” kitüntetést adományozza.
Az Eleker Heimatkomitee működését már 1946. július első hétvégéjén megkezdte, ugyan még nem ezen a néven és szervezettségi formában. Az 1946 májusában befejeződött német kitelepítést követően ugyanis, Ruck György plébános és Wittmann Franciska szinte a megérkezést követően azonnal megkezdte szervezni a Heidlbergben és környékén megtelepedett volt elekieket az eleki búcsú megtartására. Ez a búcsú az istentiszteletet követően még szabad ég alatt, rendkívül egyszerű körülmények között zajlott le, és lett a későbbiekben az alapja az Elekről elűzöttek szervezete megalakításának. 
Az Eleker Heimatkomitee szándéka és célja a kezdetektől a napjainkig változatlan. Alapvetően az elűzöttek összefogása, összetartása, melynek a fő mozgatórugója a szülőföld szeretete, ragaszkodás az Óhazához. Kiemelt figyelmet fordítanak az eleki hagyományok ápolására, az énekek, szokások életben tartására.
Számontartják a Németországban és a világ minden táján élő volt elekieket, a sajtón (Unsere Post) és családi kapcsolatokon keresztül folyamatos információcsere valósul meg. 
Az idők folyamán a Heimatkomitee székhelye Heidlbergből Leimen-St. Ilgenbe került át. Az itteni városvezetés azóta is kiemelt figyelmet szentel az elekiek tevékenységének. A megalakulásuk 50. évfordulója kapcsán a Heimatkomitee legaktívabb tagjai a város aranyérmét vehették át Herbert Ehrbar, Leimen főpolgármesterétől. 
Az eleki búcsú a megalakulás óta kiemelt rendezvénye a Németországban és a világ más tájain élő elekieknek, melyet 1946 óta megszakítás nélkül tartanak meg július első vasárnapján. 
Hagyományápoló tevékenységük kiemelkedően szép példája a Leimenben megvalósult eleki tájszoba, melynek berendezési tárgyait, írott emlékeit mindenki önzetlenül ajánlotta fel a nemes cél érdekében. 
Az Eleker Heimatkomitee aktív közéleti tevékenységét támasztja alá az a tény, hogy Göncz Árpád Baden-Würtenbergi látogatása során találkozott a szervezet képviselőivel is. 
A hagyományápoláson és közösség megtartáson túlmenően kiemelt figyelmet fordítanak a szülőfölddel történő kapcsolattartásra is. Folyamatos gyűjtést szerveznek az eleki templom felújítására, kiemelkedő szerepet vállaltak a temetői emlékmű felújításában, és a második világháborúban eltűnt személyek névsorának összeállításában, segélyszállítmányok szervezésében. 
Az Eleker Heimatkomitee folyamatos és aktív tevékenységének köszönhetően Elek jóhíre a világ minden tájára eljuthatott.

Eleken a legidősebb férfi, Braun Ferenc köszöntése városunk születésnapján
Braun Ferenc 1903. augusztus 5-én született Eleken. Parasztcsaládból származik, négyen voltak testvérek, egyedül ő él még. Fiatal korában a kőműves szakmát tanulta ki. Eleinte Eleken dolgozott, majd később Pesten, mivel vidéken nem volt munka. Volt amikor Pestre kerékpárral ment munkát keresni. Házasságából 2 gyermeke született.
1945 januárjában kivitték kényszermunkára Oroszországba a nagyobb lányával együtt, ahonnan 1947 júliusa végén jöttek haza. Közben a szüleit 1946-ban kitelepítették Németországba.
1949. november 16-ától az Állami Építőipari Vállalatnál, Békéscsabán dolgozott eleinte mint kőműves, később munkavezető lett. Innen ment nyugdíjba 1963. december 31-én. Felesége - akivel 67 évet élt együtt - 1994 decemberében halt meg. Azóta egyedül él lányával és annak családjával.
Jó egészséget, sok örömet, békességes, nyugodt életet kívánunk szerettel!

Egy kép - egy esemény az eleki vasútvonal történetéből
Egy takaros, csendes vasútállomás. Vasutas, kamerába néző gyerekek. A háttérben padon ülők, akik talán az érkező vonatot várják. Századfordulós idill...
Ha a levelezőlapon lévő feliratot letakarnánk, sokan nem ismernék fel az egykori eleki vasútállomást, pedig ez tényleg az /volt sajnos/... Ma siralmas állapotban van!
Azt bizonyára többen tudják, hogy 1970-ben / a lakosság megkérdezése nélkül!/ a helyi vasútvonalat megszüntették. Ha ezt nem tették volna meg, ma valószínűleg nagyobb lenne a lehetősége annak, hogy pl. helyreálljanak azok a régi kapcsolatok, amelyek 1920-ban drasztikusan megszakadtak. Pedig az indulás sokat ígérő volt...
Az első magyar vasútvonal létesítése előtt 3 évvel /1843-ban/ az Arad megyei vezetőség felhívta Békés megye figyelmét: támogatja egy vasútvonal megépítését. 1847-ben a pozsonyi országgyűlésre követeket menesztettek a Szolnok - Arad közötti vonal megépítése ügyében. A tervben szereplő állomások: Szolnok - Békéscsaba - Gyula - Elek - Ottlaka - Mácsa - Kürtös - Arad. Ez a terv így sosem valósult meg. A terveket később felülvizsgálták. Az árvizek miatt Gyula szerepe csökkent, így Eleké is. /Csak zárójelben jegyezzük meg, állítólag a gyulaiak és az elekiek is idegenkedtek a vasúttól, féltették a jó földjeiket. Bizonyára ebben is van igazság./
1858-ban átadták a Pest - Szolnok - Békéscsaba - Arad közötti vonalat /Gyula - Elek érintése nélkül/. Így gyakorlatilag már 140 évvel ezelőt eldőlt Gyula és környékének sorsa, amit 1920 csak tovább súlyosbított! Gondoljunk bele, ez a vonal ma már nemzetközivé vált.
Ha az eredeti elképzelés valósult volna meg, bizonyára nem az a hangulat lett volna jellemző az eleki vasútállomásra, amit ez a levelezőlap is áraszt.
Talán 1998-ban a IV. világtalálkozónkra is “külön- vonatok” érkeznének...
Rapajkó Tibor

Hogyan állunk?
Bizonyára több olvasót érdekel, hogyan állnak a megjelenés előtt az eleki tanulmányok munkálatai. 1998. július 2-án dr. Havassy Péter, a kötet szerzője összehívta a szerzőként szerepet vállaló személyeket. Az ott elhangzottakat próbáljuk összefoglalni.
A fejezetek jelentős része már teljesen vagy nagy részben elkészült. A kéziratok leadásának végső határideje ez év novembere, ha ezt a határidőt sikerül mindenkinek betartania a tanulmánykötet 1999 nyarára megjelenhet. Ez azért is jó lenne, mert akkor ünnepeljük elek újratelepítésének 275. év- fordulóját, illetve a várossányílvánítás 3. évfor- dulóját is.
Elsőként kell megelmítenünk dr. Zielbauer György ny. főiskolai tanárnak a nevét, aki már leadta az eleki németség 1938 és 1948 közötti időszak történetével foglalkozó tanulmányát. A megbeszélésen a szerkesztő átvehette még az eleki gimnázium történetét bemutató kéziratot is a szerzőtől, Busa László ny. gimnáziumi tanártól. 
Nagy érdeklődéssel várhatjuk Topa Sándorné, népművelő Elek oktatástörténetével foglalkozó hosszabb lélegzetvételű írását, hisz több, mások által ezidáig fel nem használt forrásokat is feldolgoz. A népességtörténeti rész végleges formája a tervek szerint nyár végére készül el. Wittman László is elkészítette dolgozatát a helyi német nyelvről, ami szintén nagyon érdekes lehet nemcsak a németül tudók számára. A jelenlévő eleki szerzők, mint pl. Kecskeméti János polgármester is novemberre ígérték az tanulmányok leadását. 
Mint ahogy megtudtuk, a gyulai és csabai illetőségű szerzők az augusztusi, illetve a novemberi időpontot tudják tartani. Egy sajnálatos dolgot közölnünk kell, a napokban hunyt el Réthy Zsigmond, a békécsabai Munkácsy Mihály Múzeum természettudományi részlegének vezetője 52 évesen! Ő a megbeszélés idején még azt üzente, augusztus közepére elkészíti a tanulmányát...
Reméljük, a tanulmánykötetet rövidesen minél többen kézbe vehetik határainkon innen és túl.
Rapajkó Tibor

Amikor megrezdül a dugó
A horgászok számára a legkellemesebb évszak a nyár, napfényben, harmonikus környezetben halat fogni. Gondoltam az utóbbiakat mindaddig, amíg fel nem kerestem Eleken dr. Szelezsán Jánost, a helyi Munkás Horgász Egyesület elnökét.
- Az egyesületünk 1978-ban alakult meg - mondta ismertetőként az elnök. A volt téglagyári bányagödröket - mi tavaknak hívjuk ezeket - hasznosítjuk szenvedélyünkhöz. A hat tóból álló egység minőségi állapota erősen megromlott. A tavak lassan eliszaposodnak, a vízszint apad, a halak élettere szűkül, ezért ez nem egy esetben halhulláshoz vezet. A tavak megmentése érdekében - amelyek egyébként az eleki önkormányzat tulajdonát képezik - ajánlatos lenne a kotrásuk, de ez pénzbe kerül, és a mi lehetőségeink is erősen korlátozottak. Aztán a halászati jogszabályok sem állandóak, időről időre változnak, ez újabb nehézségeket jelent.
- Ebben a korántsem szívderítő helyzetben hány tagot számlálnak és évente milyen nagyságú bérleti díjat fizetnek?
- Az egyesületünknek jelenleg közel 100 tagja van, ez a szám időnként 130-ra is felemelkedik, az egyötödét a gyerekek képezik. Ezek a számadatok azonban nem fedik a valóságot, hiszen a horgászismerősök, barátok is kilátogatnak a tavakhoz. A horgászás azonban a szabadidő kihasználás egyik legszebb, legegészségesebb módozata. Friss levegő, egészséges környezet, időnként az iskolákban is népszerűsíteni szoktuk. A gyermekek csak felnőttek felügyelete mellett horgászhatnak.
És most a díjakról: a felnőttek évi 7.500.- forintot fizetnek, ebből 5.000.- forintot hasznosíthatunk mi, rendbe tesszük a környezetet, halasítunk, csakis így tudunk működni. A gyermekek évente 400.- forintot fizetnek.
- Horgászversenyekre szoktak járni?
- Évente egy-két gyermeket be szoktunk nevezni, ők kedvezményben részesülnek. A felnőtteknél más a helyzet, a profikkal képtelenek vagyunk felvenni a versenyt, az erőviszonyok kiegyenlítésére viszont óriási összegeket kellene áldoznunk, ezért mi nem nevezünk.
- A horgásztagok viszonylatában milyen a halfogyasztás kultúrája?
- Az ez irányú beszélgetéseinkből azt szűrtem le, hogy a tagság 20 %-a nem fogyasztja a halat, inkább csak szenvedélyből áztatja a zsineget.
Bernát Nándor

Eleken a legfiatalabb
Szegedi Szonja köszöntésevárosunk születésnapján
Eleken az Árpád u. 24. szám alatt lakik Szegedi Károly úr és családja. Szegedi Károly kőművesként dolgozik, felesége Csikász Ilona, sokak által ismert és köztiszteletben álló tanárnő
Házasságukból 4 évvel ezelőtt született Jácint nevű kisfiúk. A család nagy-nagy örömére ez év július 25-én, Gyulán látta meg a napvilágot kicsi lányuk, Szonja Csilla.
Ritkaság számba menő, hogy 4,5 kg-mal és 55 cm “magassággal”, illetve hosszúsággal érkezett közénk. Tekintélyes fekete haj koszorúzza kis fejét, csillogó sötét szempárral kíváncsian szemléli az őt körülvevő világot.
Szonja mostmár 6. hetes, jó étvágyú, nyugodt, kiegyensúlyozott kisbaba. Kedves lénye sok örömet visz szülei, nagyszülei és testvérkéje életébe.
Szeretettel köszöntünk, Szonja! Legyen hosszú, boldog, szép életed. Szívből kívánjuk!
Topa Sándorné

A mi “gólyafink”
Aligha van a magyar embernek kedvesebb madara, mint a fecske, de tán meginkább a gólya. Érkezése a messze délvidékről a tavasz közeledtét jelzi az embernek. Tudjuk: ha végre hosszú útjáról hazatér, már bizakodhatunk a kikelet eljövetelében. Ha lesz is még hideg, az már nem lehet hosszas, hiszen kedves madarunknak ennie kell, s az őt tápláló lények is csak melegre jönnek elő téli biztonságukból.
Gyönyörködhetünk méltóságos tartásán, járásán, kelepelésében, amint a kéményen féllábon állva várja párját. Majd az összetartozás szép eredményeként lessük a fiókák megjelenését, fejecskéjük tétova mozdulatát, fejlődésüket, szárnypróbálgatsáukat ... Elvonulásuk mindenkiben némi szomorúságot okoz, valamiféle elmúlást, hiszen az ősz közeledtét jelzi. Szomorúságunk azonban nem igazi: tudjuk, hogy visszajönnek, s újra tavaszt hoznak nekünk. De a téltől félünk, félünk, hiszen a gondok, bajok, a HIDEG elől mi nem tudunk sehová se elröpülni ... Egyszóval: kedveljük, igazán szeretjük a gólyát. Szinte kivétel nélkül, mindenki. Ennek szép példáját -, ha úgy tetszik bizonyítékát - tapasztalhattuk meg a minap.
A reggeli órákban munkába vagy dolgukat intézni siető emberek a plébánia mellett az árokban szemmel láthatóan sérült gólyát pillanthatnak meg. Senki sem tudhatta, hogy mi történt vele. Néhányan továbbsiettek, többen megálltak, nézegették, találgattak. Egyesek szerint vak, s így röpült neki valaminek, majd sérülten esett le, bizonyára eltört valamije. Mások szerint beteg, már a legyek is ellepték, fekete a csőre is már...
Egy-két jóérzésű ember azonban telefonál Heim állatorvosnak, aki kisvártatva odaérkezik, s megállapítja a legfontosabbat: nincs eltörve semmije. Ez többeket megnyugtat. A doktor úr ígéretet tesz arra, hogy megpróbál valamilyen megoldást keresni a gólyánk megfelelő kezekbe juttatása, gyógyítása érdekében. Nemsokára zöld formaruhába öltözött férfi jelenik meg a polgármesteri hivatalban, s a gólyán felöl érdeklődik. Megtudjuk, hogy a - nem túl közeli - túzokrezervátumból jött, s oda vinné a sérült madarat gépkocsival, ahol megfelelő ellátásban részesítik majd. Közli, hogy valószínűleg zúzódásai lehetnek a kisgólyának. A csőre pedig azért fekete, mert idei kelésű fióka, s csak később pirosodik meg. Talán az ősszel, társaival együtt, útra kelhet Afrikába, hogy visszahozza nekünk az elveszített tavaszt ... Segítünk neki a gólyát biztonságosan elhelyezni járművében, s egy csöppet fáj valahol a lelkem: visszajösz-e, gólyamadár Elekre, a mi “gólyfink” maradsz-e? - kérdezem. De hiszen ez szinte mindegy, fontos, hogy élj! Mert az élet mindenek előtti! Sokan várjuk, reméljük gyógyulásodat!
Kisvártatva újság kerül a kezembe... közúti balesetről olvasok... a szomszéd országban történt... a mentők órák mulva sem érkeztek meg... de csak ketten haltak meg - mondja valaki. CSAK ketten??? S ha még később érkezik a mentő??? Akkor HÁNYAN?! S ha hamarabb, de - egyáltalán - megérkezik akkor ketten még élhetnének! CSAK ketten még ÉLHETNÉNEK!
A gólyamadarat megmentették. A balesett áldozatait már nem lehet feltámasztani... Bocsássanak meg: tehetettlen és elkeseredett vagyok.
Úgy tudom, Magyarországon, Békés megyében van egy Mentő Alapítvány...

És felzúgott az orgonaszó...
Az ember a mindennapos rohanásban képtelen odafigyelni egyes dolgokra, eseményekre, az élet szép oldalára. Kétségtelen, hogy ezzel sivárabb lesz az életünk. A minap az eleki római katolikus templomban részt vettem egy szentmisén. Gondterhelten ültem be a padba, rövid idő elteltével azonban felengedett a feszültségem, a gyógyszert a kitűnő orgonaszónak köszönhettem. “Ki muzsikál ilyen csodálatosan?” - kérdeztem feleségemtől. “Aradi Zsolt” - volt a válasz. Ez igen, csettintettem magamban, aztán felkerestem Zsoltot és elbeszélgettünk.
- Az ember a művész is a legtöbbször tudja, hogy valójában mennyit ér a munkája, hol tart a piramis csúcsára vezető úton. Te hogyan értékeled jelenlegi tudásodat?
- Az igaz, reális értékmérőt, úgy gondolom, hogy másoknak kellene megmondani. Nekem sokat kell még gyakorolnom, hogy kikristályosodjon a tudásom. A jelenlegi tanulmányaimat, illetve a befektetett munkát figyelembe véve elfogadható a tudásszintem.
- Hogyan kezdődött a zenei pályafutásod, ki vagy kik avattak be a zene csodálatos világába, és jelenleg hol tartanak a tanulmányaid?
- Törzsök Attila, az első zenetanárom döntően meghatározta pályafutásomat, nagyon sokat köszönhetek neki, hiszen megszerettette velem a zenét. A gyulai Erkel Ferenc Gimnáziummal párhuzamosan a zeneiskolába is jártam. Közben, felkérésre, az eleki katolikus templomban orgonáltam. A gyulai zeneiskola elvégzése után a békéscsabai Bartók Béla Zeneművészeti Szakközépiskolába iratkoztam, majd pedig Szombathelyre a Berzsenyi Dániel Tanárképző Főiskola Ének., Zene-, Egyházi karnagy szakára, most a harmadik évet fejeztem be. A tanáraim közül mindenképpen meg kell említenem a gyulai Tamássy Esztert, dr. Andódiné Pál Olgát, a békéscsabai Szudi Máriát és Jász Ildikót, akiknek nagyon sokat köszönhetek.
- A világ több jó zeneszerzőt “kapott”, én a legközelebbinek Boëllmenn, Bossi, Pachelbel, Liszt és Bach muzsikáját érzem.
- És az orgonaművészek közül?
- Lehota Gábor és Virágh András - ő egyébként a tanárom -, nevét említhetném meg.
- A művészeti ágak, mint például a zene, a festészet, az irodalom egyfajta kifejezési eszközök. Az alkotó alapvetően azt szeretné elérni, hogy a művét a szemlélő, hallgató az ő szemüvegén láttassa, hallassa. Erre tipikus példa a karmesteri tevékenység, egy-egy mű ugyanúgy, de mégis másképpen és másféleképpen hallható vissza. Amikor muzsikálsz, mennyire érzed azt, hogy megvalósul a személyiséged?
- Sok éves gyakorlás után érez rá az ember az apró, hangjegyek közötti finomságokra, és játszhat olyképpen, hogy egy kicsit saját magát is “beleadja” a műbe.Egy szerzemény nagyobb részében, kilencven százalékban, be kell tartani a kotta irányvonalát, de bizonyos keretek között a művész szabadságot érezhet, és ezt ki is használja, természetesen és is így teszek.
- Hány órát gyakorolsz naponta?
- Nem vagyok egy gyakorlós típus, de a 3-4 órás napi átlag megvan.
- A zene mellett mivel töltöd ki a szabadidődet?
- Szeretek méhészkedni, barkácsolni, a nagyapám valamikor hintókat készített. Csodálatos mesterség, manapság mégis kevesen űzik, nos én szeretném megtanulni.
- A jövőbeni célkitűzéseidről mondanál néhány szót?
- Egy év múlva befejezem a főiskolát. Szeretnék továbbtanuni, majd tanítani, és mindenképpen muzsikálni.
Bernát Nándor

A megyei Német Szövetség munkájáról
1998. július 24-én a gyulai Német Klubban ülésezett a Békés megyei német önkormányzatok (Almáskamarás, Elek, Gyula, Mezőberény) által létrehozott szövetség. Az ülés a megyei elnök, Reisz Ádám beszámolójával kezdődött.
A megyei szövetség 1995 májusában alakult meg Mezőberényben, majd 1997-től Gyula székhellyel működik tovább. Az elnök a szövetség egyik legfontosabb feladatának a kisebbségi önkormányzatok és az országos központ közötti kapcsolattartást tekinti. A jelentős sikerek mellett megemlítette például azt is, hogy az önkormányzati politika bizonyos értelemben megosztotta az embereket. ( A negatív történelmi emlékek miatt sokan inkább nem foglalkoznak ezekkel a kérdésekkel!) A jövő számára a legfontosabb feladat a fennmaradás és a hagyományok továbbadása.
Utána Haász János, a regionális iroda vezetője felszólalása következett. Ezt a feladatot 1997. november 5-től látja el, amit közvetítői szerepkörnek is tart. A hivatalba lépésekor az országos vezetőséggel nem volt jó a kapcsolat, ami utána már javult. Negatívumként emelte ki, hogy Kerner Lőrinc a mostani májusi megyei német napra nem jött el. Nagy sikernek tartja a “Józsefváros Hangja” című német nyelvű rádióműsor beindulását (ma a Csaba Rádió sugározza). Hasonlóan sikeres a Csengettyű - Glöckchen - kétnyelvű lap is, mely a Gyulai Hírlap mellékleteként jelenik meg. Az mindenképpen elmondható, hogy az anyagi támogatás csak csurran-csöppen. Az önkormányzatok képviselői ezek után számoltak be a csaknem négy éves munkájukról. Mivel nagyon sok dolog elhangzott, így csak néhány lényegesebbet emelhetünk ki.
Az almáskamarásiak is sérelmezték, hogy az ottani német napon sem képviselte senki sem az országos önkormányzatot. Pozitívumként említették, hogy 1957 óta folyamatosan van a településen német oktatás. Sikeres az iskolai színjátszó csoport. Most ruhára kértek anyagi támogatást, amit meg is kaptak a mezőberényiekkel együtt.
Az elekiek nevében Strifler József és Szilbereisz Józsefné szóltak. Legnagyobb probléma itt is a generációváltás, de a helyzet talán nem reménytelen, hisz van egy ifjúsági csoport is. Sikerként említették a Német Ház átadását (sajnos a további felújításra nincs anyagi támogatás).
Borgula Pálné részletes beszámolójából a következőket tudhatták meg a jelenlévők:
Mezőberényben az egykori regionális központban kapott helyet az egyesület és az önkormányzat is. A történelmi okok miatt ma nagyon kevesen beszélik a német nyelvet. Mezőberényben is létezik egy havonta jelentkező kétnyelvű nemzetiségi műsor, amit kb. 2500 családban nézhetnek. Problémát jelent az anyagiakon kívül pl. az is, hogy a testvérvárosi kapcsolatok ellaposodtak. A mezőberényi német gimnáziummal is sokkal jobb lehetne a kapcsolat. Örvendetes viszont, hogy a német óvodával nagyon jó a kapcsolat, az egyesület létszáma folyamatosan nő. Van hetente német nyelvű istentisztelet, de a tragikus előzmények miatt nagyon kevesen vesznek ezen részt.
A gyulai önkormányzat képviseletében Reisz Ádám is főképpen a problémákról beszélt. Elmondta, hogy a munkájukat személyes ellentétek is nehezítik. Nagyon tragikus, hogy az önkormányzatnak még most sincs saját épülete!
1998. október 18-án kisebbségi önkormányzatok választására is sor kerül hazánkban. Augusztus 22-től lehet gyűjteni a kopogtatócédulákat.
Az elhangzott gondok, problémák ellenére elmondhatjuk, továbbra is szükség van a megyei német önkormányzatra (de még másokéra is), mert ezáltal is könnyebben integrálódhatunk másokkal együtt az EU-ba.
Rapajkó Tibor

Tisztújító közgyűlés az eleki labdarúgóknál
A minap a megyei labdarúgás I. osztályában szereplő Elek SC együttese tisztújító közgyűlést tartott. Az élénk érdeklődéssel kísért rendezvényen egyebek mellett elhangzott, csakis szilárd alapokon nyugvó erkölcsi, illetve anyagi támogatás mellett fejlődhet tovább a város labdarúgása. Ennek érdekében hét tagú elnökséget választottak. Az egyesület társadalmi elnöke Kecskeméti János polgármester, gazdasági vezető Gál Attila, a főrendező Görgényi András, a csapatszállítás megbízottja Botás László, az átigazolások, szerződéskötések felelőse Séllei Gyula, a vendéglátás lebonyolítója Drágos József, a klub sportdiplomatája Ramasz István lett.
Az edzői kérdésben is döntöttek az illetékesek. A felnőtt csapatnál az irányító munkára Csorba Jánost kérték fel, az ifjúsági csapat edzője továbbra is Pataki Lajos maradt, míg a serdülő, gyermekcsoport edzői kérdésében egyenlőre tárgyalások folynak.
Ami a pénzügyeket illet, a csapatot benevezték a megyei osztályba. Az év végéig az önkormányzat valamint a Faház jóvoltából a klub 780 ezer forintra számíthat.
A játékoskeretet illetően nem lesz számottevő változás, a már meglévő kerethez egy-két vidéki játékos érkezése várható. A közgyűlés kimondta, az együttest az első 10 hely egyikére várják.
Bernát Nándor

A sport csodálatosvilága
Sokszor elcsodálkozom azon, hogy egyes mozgáskorlátozottak milyen lelki erővel rendelkeznek. túlteszik magukat problémáikon és jut erejük, energiájuk ahhoz, hogy a számukra megrendezett különféle sportrendezvényeken fellépjenek. Csodálatos dolog ez az életben. Nem engedni, hogy a fejünk felett összecsapjanak a hullámok, hanem a padlóról felállva talpon maradni. Itt is láthatjuk, hogy a sportnak milyen nagy a hatóereje, bámulatos dolgokra képes. A versenyekre való felkészülés, majd magán a megmérettetésen az ember legalább egy időre elfeledheti a gondját-baját. Ki kellene ezt a hatáskört szélesíteni, bevonva embertársainkat, legalább egy rövid periódusra kilépve a hétköznapi szorongásainkból, szánalmas nyomorunkból. Mert lehet, hogy az élet még rejteget valamit mégiscsak segít.
Meg aztán hallani olyasmiről is, hogy egyes aktív sportóknak komoly szervi rendellenésségeik vannak, és mégsem mondanak le kedvenc sportáguk üzéséről. vállalni kell az ebből adódó kockázatot és ők vállalják. Megint csak azt kell mondani, csodálatos. 
Mert a mozgáskorlátozottak, de az utóbbiak is tétlenségben, elkeseredettségben is élhetnék mindennapjainkat. De ez, tudjuk, nem változtatná meg a dolgokat, akkor pedig minek a búskomorság, úgyis csak egy életünk van, tegyünk azt színesebbé, gazdagabbá. A sport színes tárháza ebben mindenképpen segítségünkre van. Mindenki válassza ki magának a számára legmegfelelőbb sportágat az űzésével szerezzen magának vidám, életvidám perceket. 
Úgy véljük érdemes megpróbálkozni, mert semmiképpen sem okoz csalódást.
Bernát Nándor

A Világtalálkozósporteseményei
Örömünkre szolgál, hogy városunk különböző nagyrendezvényein - sok egyéb program mellett - szinte egészen biztosan találhatunk sporteseményeket is. Így van ez a majálison, a különféle ifjúsági és felnőtt ünnepségeken és sorolhatnánk még. Természetesnek tartjuk, hogy a Világtalálkozó se múljék el sportprogramok nélkül. Ezért szívesen ajánljuk városunk apraja.nagyjának a következőket:
Augusztus 1-jén, szombaton délután 3 órától a szabadtéri színpadon a mozgásművészetek gyakorlóinak minden bizonnyal egyik legszebbikét, a társastánc művelőinek bemutatóját láthatjuk. Mezőkovácsházáról érkeznek, sok éve együtt munkálkodó, szép sikereket elért társastánc klub prezentálja a közönségnek tudása színe-javát.
Örömet jelent az eleki hölgyeknek, hogy több korosztályú csoport között választhatnak az aerobik kedvelői. A hét több napján fejleszthetik tudásukat. Közvetlenül a társastánc bemutató után láthatják az elekiek szép bemutatóját.
Az aikido főleg a férfiak sportja. Ugyanezen a délutánon tekinthető meg bemutatójuk.
A cselgáncsozók sokakat bámulatra, csodálatra késztetnek. Ügyességükben gyönyörködhetünk ugyanezen a sportdélutánon.
Augusztus 2-án, vasárnap délután 2 órától ugyancsak a szabadtéri színpadon az erősek közül is a legerősebbek mérik majd össze tudásukat. Közülük kerül megválasztásra “Elek legerősebb embere” cím tulajdonosa, aki minden bizonnyal megizzad majd a megtisztelő címért.
Szeretettel hívjuk és várjuk a sportokat kedvelőket.
Rossz idő esetén a programok a művelődési házban kerülnek megrendezésre.
Topa Sándorné

Kiskörén jártak
Brazíliában végtelenül népszerű a homokfoci-bajnokság, innen indult világhódító útjára. Ma már mind többen hódolnak ennek a szemnek látványos, de kemény fizikai megeröltetést jelentő, igénylő sportágnak. Hazánkban az idén immár ötödik alkalommal, Kiskörén gyűltek össze az ország legjobbjai, hogy megmérettessenek. Verindán Károlyt kértük meg arra, hogy ismertesse az eleki csapatok szereplését, összeállítását.
- Kiskörén összesen 128 csapat képviseltette magát, amelyek mérkőzésenként 3 + 1 formációban küzdöttek. Tavaly valamivel eredményesebbek voltunk, hiszen bejutottunk a legjobb 16 együttes közé és csupán a nyolcba jutásért vívott összecsapáson szenvedtünk vereséget. Az idén elpártolt tőlünk a szerencse, hiszen két mérkőzésen is egygólos vereséget szenvedtünk, és egy találkozót játszottunk döntetlenre. A másik eleki csapat a Salak SC jobban szerepelt, két győzelemmel és egy döntetlennel csoportjában a második helyen végezett.
A mi együttesünk a következő összeállításban szerepelt: Elekes Sándor, Mészáros Attila, Braun József, Nagy Ferenc, Gyebrovszki Ferenc és Verindán Károly. A Salak SC: Pataki Lajos, Ottlakán Olivér, Ferenczi Attila, Papp Károly, Popucza György, Vigyikán János és Hoffmann Ferenc.
Bernát Nándor